Справа № 303/9851/25
2-а/303/120/25
ряд. стат. звіту - 140 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області під головуванням судді Мирошниченка Ю.М. за участю секретаря судових засідань Лукач К.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції Закарпатської області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6293231 від 06.12.2025 року, 

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.12.2025 року інспектором патрульної поліції відносно ОСОБА_1 було безпідставно винесено постанову серії ЕНА № 6293231 за ч. 2 ст. 122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за нібито порушення правил обгону на шляхопроводі. Позивач зазначає, що правил дорожнього руху не порушував, а докази вчинення ним адміністративного правопорушення у матеріалах справи відсутні. Водночас стверджує, що його усне клопотання про залучення захисника (адвоката) було проігнороване інспектором, чим порушено вимоги ст. 268 КУпАП. На переконання позивача, відеофіксація самого моменту інкримінованого порушення відсутня, а постанова ґрунтується лише на суб`єктивному візуальному спостереженні працівника поліції.
Відповідач проти позову заперечує, вважаючи дії працівників поліції законними та обґрунтованими. Позиція Стверджує, що факт обгону на шляхопроводі (вул. Миру – вул. Т. Масарика) зафіксовано відеореєстратором службового автомобіля. При цьому вказує, що на відеозаписі з нагрудної камери інспектора зафіксовано усне підтвердження позивачем факту здійснення маневру обгону, що звільняє від подальшого доказування цієї обставини. Зазначає, що позивач фактично скористався ним, оскільки під час розгляду справи спілкувався з адвокатом у телефонному режимі. Будь-яких письмових клопотань про відкладення розгляду справи для залучення фахівця позивач не надавав.
Позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктами 14.6 (г) ПДР України заборонено обгін у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.
Відповідно до положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції з-поміж інших розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачено, зокрема, частиною 2 статті 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до вимог частини 3 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі – Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.
Згідно з нормами розділу ІІІ Інструкції № 1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Частиною другою статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил обгону, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно з оскаржуваною постановою 06.12.2025 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Fiat Doblo державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Миру в напрямку вул. Г. Масарика в м. Мукачево, здійснив маневр обгону на шляхопроводі який прокладений через залізничну колію, чим порушив п.14.6 ПДР. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 гривень. 
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Дослідивши надані Відповідачем відеоматеріали, суд встановив, що вони дійсно не містять підтвердження заявлення позивачем усного клопотання про залучення адвоката. Відтак, порушення ст. 268 КУпАП у контексті ігнорування права на захист судом не встановлено.
Разом із тим суд зауважує, що відеозапис фіксує факт здійснення обгону (випередження, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху) на шляхопроводі темним автомобілем у кузові типу «фургон». Проте, зважаючи на значну дистанцію зйомки та атмосферні умови, встановити марку, модель та державний номерний знак вказаного транспортного засобу не уявляється можливим. 
У матеріалах справи відсутній безперервний відеоряд, який би дозволив простежити рух саме цього транспортного засобу від моменту вчинення маневру до моменту зупинки патрульними автомобіля FIAT DOBLO (д.н.з. НОМЕР_1 ), яким керував позивач. 
За таких обставин, ідентифікація суб`єкта правопорушення є недоведеною поза розумним сумнівом.
Крім того, суд акцентує увагу на суттєвому порушенні вимог до змісту оскаржуваного рішення. 
У пункті 7 постанови («До постанови додаються») відповідачем не зазначено жодних додатків, зокрема відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснювався відеозапис інкримінованого правопорушення, та про наявність самого запису. 
За змістом правового висновку Верховного Суду (постанова від 23.12.2019 у справі № 524/253/17), якщо наданий відповідачем до суду диск із записом відеореєстратора патрульного автомобіля та з нагрудної камери поліцейського не зазначені в пункті 7 оскаржуваної постанови, він не може бути визнана таким, що здійснений відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції № 1395, а отже не може бути покладений в основу обвинувального рішення через недотримання процедури його процесуального закріплення.
Згідно з вимогами статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Водночас суд констатує, що передбачена статтями 278, 279 КУпАП і розділом III («Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху») Інструкції № 1395процедура розгляду справи де-факто була відсутня. 
Як убачається з відеозапису, після короткого діалогу щодо причин зупинки, інспектор перевів розслідування у площину перевірки стану сп`яніння позивача (ст. 130 КУпАП). Весь подальший час комунікація стосувалася виключно ознак наркотичного сп`яніння. Повернення до стадії розгляду справи за ч. 2 ст. 122 КУпАП з належним дослідженням доказів та заслуховуванням пояснень не відбулося. Винесення оскаржуваної постанови було здійснено як супутній акт після тривалої процедури за ст. 130 КУпАП, що позбавило водія можливості реалізувати свої права саме в межах цього провадження.
Посилання відповідача на визнання позивачем вини на місці зупинки є неспроможним як з фактичної, так і з правової точки зору. 
По-перше, відеозаписи свідчать, що позивач не визнавав провину, а виправдовував свої дії (зокрема, вказуючи на відсутність заборонних знаків для завершення маневру та безпечність руху), що є формою заперечення складу проступку. 
По-друге, суд враховує контекст подій та специфіку обставин, за яких відбувалося спілкування. Позивач перебував під суттєвим психологічним тиском, зумовленим тривалою процедурою огляду на стан сп`яніння за ст. 130 КУпАП. Суд зауважує, що методи документування вказаної процедури, зокрема здійснення відеофіксації поліцейським процесу отримання зразків біологічних матеріалів у спосіб, що порушує право особи на приватність та принижує людську гідність, створили умови для глибокого емоційного та психологічного пригнічення водія. У такому стані, викликаному надмірним та етично неприпустимим втручанням суб`єкта владних повноважень у приватну сферу особи, будь-які репліки позивача не можуть вважатися вільним, усвідомленим та добровільним визнанням вини у вчиненні іншого, менш значного правопорушення (ПДР). Отже, такі висловлювання нівелюють будь-яку доказову цінність за відсутності об`єктивних та беззаперечних доказів вини. 
По-третє, відповідно до практики Верховного Суду (справи № 537/2088/17,№ 177/525/17(2-а/177/23/17)) сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.
Враховуючи відсутність належних доказів ідентифікації транспортного засобу, фактичну відсутність процедури розгляду справи інспектором та неспроможність доводів щодо визнання вини, суд приходить до висновку про незаконність оскаржуваної постанови. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Оскільки відеозапис фіксує факт (подію) обгону на шляхопроводі, проте не містить даних, які б дозволили ідентифікувати водія чи автомобіль позивача, суд приходить до висновку про недоведеність причетності позивача до вказаної події. Оскільки за презумпцією невинуватості будь-які сумніви трактуються на користь особи, а суб`єкт владних повноважень не надав доказів ідентифікації суб`єкта правопорушення, у діях позивача відсутній склад адміністративного проступку, передбачений ч. 2 ст. 122 КУпАП, а процедура винесення постанови відбулася з неусувними порушеннями, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 484,48 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову серії ЕНА № 6293231 від 06.12.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 2 статті 122 КУп АП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий Юрій Мирошниченко