ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

Додаткова постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 м. Дніпро Справа № 904/1399/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду без повідомлення (виклику) учасників провадження у справі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Астон Сефеті» про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами перегляду в апеляційному порядку на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 (суддя Фещенко Ю.В.) у справі № 904/1399/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астон Сефеті», с. Дороге, Дніпровського району, Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр протипожежних послуг «Дія», м. Дніпро
про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 75 000,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 позовні вимоги ТОВ «Астон Сефеті» до ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 75 000,00 грн - задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» на користь ТОВ «Астон Сефеті» - 75 000,00 грн - безпідставно отриманих грошових коштів та 2 422,40 грн - витрат по сплаті судового збору.
Центральний апеляційний господарський суд постановою від 12.01.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» – залишив без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 у справі № 904/1399/25 – залишив без змін.
Судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі покладено на ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія».
14.01.2026 ТОВ «Астон Сефеті» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій, посилаючись на залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення та набрання чинності рішенням суду першої інстанції, просить ухвалити додаткове рішення у справі № 904/1399/25 і стягнути з відповідача 10 000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката, обґрунтовуючи вимоги наявністю укладеного договору з фіксованим гонораром, фактичним наданням правничої допомоги, підтвердженням понесених витрат належними доказами та їх співмірністю, розумністю й обґрунтованістю у зв`язку з розглядом апеляційної скарги у цій справі.
Апеляційний господарський суд зауважує, що позивач у відзиві на апеляційну скаргу заявляв попередній (орієнтовний) розмір судових витрат позивача, який складається із запланованих витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» не скористалося своїм правом на звернення до апеляційного господарського суду з заявою про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 244 ГПК України).
Апеляційний господарський суд зазначає, що додаткове рішення – це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 та п. 1 чч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Астон Сефеті» (замовник) надало апеляційному господарському суду укладений 21.03.2025 з Адвокатським бюро «Бобиль і партнери» (виконавець) договір про надання правової допомоги № 21/03-25; ордер на надання правничої допомоги від 25.03.2025 серії АЕ № 1371930; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 1009 від 14.06. 2001 на ім`я Бобиля Василя Володимировича; додаткову угоду від 19.05.2024 № 1 до Договору про надання правової допомоги № 21/03-25/2 від 21.03.2025, відповідно до п. 3 якої, розмір гонорару Виконавця в рамках надання послуг складає 10 000,00 грн без ПДВ; акт приймання-передачі виконаних послуг від 13.01.2026; платіжну інструкцію № 1319 від 23.07.2025 на суму 10 000,00 грн з призначенням платежу – оплата за юридичні послуги згідно додаткової угоди № 1 від 19.05.2025 до договору № 21/03-25/2 від 21.03.2025.
Згідно з п. 1.1. Акту прийому-передачі виконаних послуг, виконавець на підставі договору № 21/03-25/2 від 21.03.2025 здійснив такі роботи:
1.1.1. опрацював апеляційну скаргу ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» по справі № 904/1399/25;
1.1.2. підготував та подав відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» по справі № 904/1399/25;
1.1.3. згідно з договором замовник зобов`язаний сплатити виконавцю гонорар у сумі 10 0000,00 грн без ПДВ;
1.1.4. замовник підтверджує, що всі роботи виконані якісно та не має претензій до виконавця.
Зазначені докази представник позивача надав апеляційному господарському суду у межах строків, встановлених положенням ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Апеляційний господарський суд зазначає, що за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Lavents v. Latvia» за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. 
Разом із тим, у ч. 5 ст. 129 цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись визначеними положеннями ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України критеріями, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні на користь якої ухвалено рішення у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. 
У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин справи, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердженості таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Дослідивши обставини даної справи, апеляційний господарський суд доходить висновку, що заявлена до стягнення сума 10 000,00 грн вартості наданих адвокатом послуг професійної правничої допомоги є завищеною по відношенню до складності справи та виконаної адвокатом роботи з огляду на наступне.
Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значну кількість часу.
Апеляційний господарський суд зазначає, що предметом спору є стягнення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України). 
Дана категорія справ є типовою, має сталу судову практику та не потребує дослідження значного обсягу доказів або вирішення складних колізійних питань в галузі права; для адвоката дана справа є нескладним спором, розглядалася без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного провадження; адвокатом підготовлено лише один процесуальний документ – відзив на апеляційну скаргу, обсягом дві сторінки, що свідчить про низьку трудомісткість підготовки документа.
Вказане свідчить про те, що заявлена до стягнення з відповідача сума гонорару у 10 000,00 грн за один документ у справі з ціною позову 75 000,00 грн є непропорційним, оскільки становить понад 13% від суми стягнення лише за стадію апеляційного оскарження.
Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, а також обов`язок суду запобігати необґрунтованому стягненню коштів з іншої сторони, суд вважає за необхідне обмежити розмір відшкодування до 5 000,00 грн, що є справедливою та розумною ціною за надані послуги у даній категорії справи.
Керуючись статтями 129, 244, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Астон Сефеті» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр протипожежних послуг «Дія» (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Антоновича Володимира, буд. 33, код ЄДРПОУ 42768053) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Астон Сефеті» (52070, Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Дороге, вул. Павлова 4-А, код ЄДРПОУ 42009021) 5 000,00 грн (П`ять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
В іншій частині заяви – відмовити.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видачу відповідного наказу на виконання даної додаткової постанови.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд 

О.Г. Іванов