КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3887/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (вул. Соборності, 227/7, м. Новомиргород, Кіровоградська область, 26001, ЄДРПОУ 04055104) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач), через представника – адвоката Кривоноса А.І., звернувся до суду з позовом до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (далі також – відповідач), у якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення сорок дев`ятої сесії восьмого скликання Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 09 травня 2025 року за №1350 "Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та відмові в передачі земельних ділянок у власність" в частині відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність гр. ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати відповідача на черговій сесії ради повторно розглянути заяву члена ФГ "ДОВІРА" ОСОБА_1 від 01.04.2025 року та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 3,900 га, в тому числі 3,900 га - рілля, кадастровий номер 3523885200:02:000:3330, що перебуває у користуванні ФГ "ДОВІРА" та розташована на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, як член ФГ ''Довіра'', має право на отримання безоплатно у власність у розмірі земельної частки (паю) земельну ділянку, яку використовує ФГ ''Довіра''. На підставі наказу ГУ Держкомзему від 12.02.2019 за №11-389/14-19-СГ, яким надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою, позивачем розроблено проєкт землеустрою, який було подано до Новомиргородської міської ради для затвердження. Проте, рішенням відповідача від 09.05.2025 року № 1350 позивачу відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою, з посиланням на пункт 5 частину 27 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. Позивач вважає вказане рішення протиправним, прийнятим без урахування приписів чинного законодавства, зокрема Закону України ''Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)'', а тому звернувся до суду з даним позовом.
Представник відповідача подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки спірна земельна ділянка, в результаті введення в дію пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, набула статусу земель комунальної власності, а тому на даний час підпадає під заборону, встановлену підпунктом 5 пункту 27 Перехідних положень ЗК України (а.с.129-131).
Ухвалою судді від 17.06.2025 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного (позовного) провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, суд залучив до участі в справі ФГ "ДОВІРА" в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с.127-128).
Представник третьої особи подав письмові пояснення, у яких зазначив, що не заперечує проти задоволення позову (а.с.134-136). 
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд зазначає таке.
Позивач, як член ФГ ДОВІРА, 01.04.2025 року звернувся до відповідача із заявою про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки с/г призначення у власність у розмірі земельної частки (паю) площею 3,900 га, в т.ч. 3,900 га – рілля, кадастровий номер 3523885200:02:000:3330, що перебуває у користуванні ФГ "ДОВІРА" та розташована на території Новомиргородської міської ради (а.с.122). 
Рішенням сорок дев`ятої сесії восьмого скликання Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 09.05.2025 року № 1350 ''Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та відмову в передачі земельних ділянок у власність'', позивачу було відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність у зв`язку з тим, що підпунктом 5 пункту 27 Розділу Х ''Перехідні положення'' Земельного кодексу України визначено, що під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі та розроблення такої документації забороняється (а.с.124).
Незгода позивача з таким рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться в межах території України, а також природні ресурси її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі – ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, а також раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до частин першої та третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Частинами шостою та сьомою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації (частина восьма статті 186 ЗК України).
Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина одинадцята статті 118 ЗК України).
Таким чином, нормами статей 116, 118 та 186 ЗК України встановлено комплексну процедуру безоплатної передачі земельних ділянок у власність, яка передбачає як розроблення та затвердження проєкту землеустрою, так і одночасне прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність. При цьому підставами для відмови у затвердженні проєкту землеустрою можуть бути виключно невідповідність його вимогам законодавства або встановлені законом обмеження.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні запроваджено воєнний стан, який на сьогодні діє з урахуванням подальших указів Президента України. 
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан є особливим правовим режимом, що передбачає тимчасове обмеження конституційних прав і свобод та надання органам державної влади і місцевого самоврядування додаткових повноважень.
Законом України від 24 березня 2022 року №2145-IX внесено зміни до ЗК України, якими Розділ X "Перехідні положення" доповнено пунктами 27 і 28. Зокрема, підпунктом 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України встановлено, що на період дії воєнного стану забороняється безоплатна передача земель державної та комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з такою метою та її розроблення. 
Вказані зміни набрали чинності 7 квітня 2022 року. 
Отже, у спірних правовідносинах позивачу було відмовлено в затвердженні проєкту землеустрою та, відповідно, у безоплатній передачі земельної ділянки у власність на підставі дії зазначеної законодавчої заборони.
Доводи представника позивача щодо непоширення заборони, встановленої підпунктом 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України, на правовідносини із затвердження проєкту землеустрою суд визнає необґрунтованими, оскільки затвердження такого проєкту є невід`ємною складовою та безпосереднім юридичним наслідком процедури надання земельної ділянки у власність.
Системний аналіз норм ЗК України свідчить, що уповноважений орган, затверджуючи проєкт землеустрою, одночасно приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність, що в умовах дії воєнного стану прямо заборонено законом.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 03 серпня 2023 року у справі №300/3771/22, та підтримана у подальших постановах від 18 вересня 2024 року у справі №380/11336/22, від 18 лютого 2025 року у справі №380/10564/22 та від 23 вересня 2025 року у справі №160/10127/23.
З огляду на викладене та відповідно до частини першої статті 2 КАС України суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Новомиргородської міської ради від 09 травня 2025 року № 1350, в частині відмови в затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 3,900 га, в тому числі 3,900 га - рілля, кадастровий номер 3523885200:02:000:3330, ухвалене у межах повноважень, у спосіб та з дотриманням вимог чинного законодавства. 
При цьому суд зазначає, що в межах розгляду справи не заперечується право позивача на отримання у власність земельної ділянки відповідно до вимог земельного законодавства України. Разом з тим, реалізація такого права є можливою лише за умови дотримання чинних на момент звернення та прийняття оскаржуваного рішення норм права. 
Суд звертає увагу, що відмова у затвердженні проєкту землеустрою і передачі земельної ділянки у власність зумовлена виключно дією тимчасової законодавчої заборони, встановленої підпунктом 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, яка діє на період воєнного стану, а не відсутністю у позивача передбаченого законом суб`єктивного права. 
Таким чином, після припинення (скасування) воєнного стану та, відповідно, втрати чинності зазначеної заборони, позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до уповноваженого органу у встановленому законом порядку з метою реалізації свого права на отримання земельної ділянки у власність. 
Підсумовуючи вищевказане, позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати розподілу також не підлягають.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, 

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА