УХВАЛА
25 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 570/751/24
провадження № 61-16090ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про поділ в натурі нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1  про поділ в натурі нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності відмовлено.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Курганської О. В. задоволено частково. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2025 року скасовано. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності задоволено частково. Поділено житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_2  та ОСОБА_1 згідно з висновком судового експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11.12.2023 №68/23, виконаної судовим експертом Сапуновою А. І.:
- - виділено ОСОБА_2 (на 3/4 частки): коридор 1-1, площею, 8,3 кв.м, кухню 1-7, площею 9,0 кв.м, коридор 1-2, площею, 6,6 кв.м, житлову 1-3, площею 10,6 кв.м, житлову 1-4, площею 20,4 кв.м, житлову 1-6, площею 16,6 кв.м, загальною площею приміщень - 71,5 кв.м, в тому числі житловою - 47,6 кв.м, погріб «п/а», приміщення 2, 3 та 4 в будівлі сараю «Б», 1/2 частину огорожі №1, 3/4 огорожі №2, 9/10 замощення І, всього на суму - 298 632,5 грн., що становить 74/100 частини;
- виділено ОСОБА_1 (на 1/4 частки): житлову 1-5, площею 20,1 кв.м, приміщення 1 в будівлі сараю «Б», вбиральню «В», 1/2 частину огорожі №1, 1/4 огорожі №2, 1/10 замощення І, всього на суму - 103 349,5 грн, що становить 26/100 частини від загальної вартості.
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за відхилення розміру моєї частки в сумі 2 854,00 грн;
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 986,40 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 3 583,60 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
18 грудня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року та залишити в силі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2025 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
У Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року підкреслено необхідність застосування заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, сприяти суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.
У позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості (пункт 9 частини першої статті 176 ЦПК України).
Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, згідно з висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11 грудня 2023 року № 68/23, судовим експертом Аллою Сапуновою проведено дослідження, об`єктом якого є житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, та запропоновано варіант поділу спірного житлового будинку у частках, наближених до ідеальних часток, відповідно до якого співвласнику (на 3/4 частки), тобто позивачу ОСОБА_2 , запропоновано виділити: коридор 1-1, площею, 8,3 кв.м, кухню 1-7, площею 9,0 кв.м, коридор 1-2, 
площею, 6,6 кв.м, житлову 1-3, площею 10,6 кв.м, житлову 1-4, площею 20,4 кв.м, житлову 1-6, площею 16,6 кв.м, загальною площею приміщень - 71,5 кв.м, 
в тому числі житловою - 47,6 кв.м, погріб «п/а», приміщення 2, 3 та 4 в будівлі сараю «Б», 1/2 частину огорожі №1, 3/4 огорожі № 2, 9/10 замощення І, 
всього на суму - 298 632,50 грн, що становить 74/100 частини.
Крім того, з матеріалів електронної справи № 570/751/24 вбачається, що на виконання вимог ухвали Рівненського районного суду Рівненської області 
від 22 лютого 2024 року представником позивача 01 березня 2024 року подано заяву про усунення недоліків, в якій позивачем вказано, що вартість майна становить 298 632,50 грн, і сплачено судовий збір, виходячи саме з вартості спірного майна, визначеного на підставі висновку судового експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11 грудня 2023 року № 68/23. Відкриваючи провадження у справі,суд першої інстанції погодився з визначеним позивачем розміром судового збору, отже і вартістю спірного майна. 
Отже ціна позову (вартість спірного майна) у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом 
на 01 січня 2025 року (250 х 3 028 грн = 757 000 грн).
Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Верховний Суд, взявши до уваги ціну, предмет позову, складність справи, встановлені судами обставини і надану оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявницями доводи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.
Незгода заявника з встановленими судами обставинами не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики. Також заявником не доведено, що ця справа має виняткове значення для нього та становить значний суспільний інтерес.
Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами першої та апеляційної інстанції. 
Таким чином випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягало б касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки  ОСОБА_1  подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, не довів наявності винятків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
 ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду 
від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про поділ в натурі нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги документи направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович