П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2026 року місто Київ 

справа № 362/120/24
провадження № 22-ц/824/4148/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Глевахівська селищна рада
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Марчук О.Л., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати незаконним рішення виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 20.12.2023 № 334-27; скасувати рішення виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 20.12.2023 № 334-27; встановити йому час спілкування із онукою кожного другого і четвертого тижня місяця з 19:00 години суботи до 18:00 години неділі.
Позов обґрунтовано тим, що позивач є дідом його онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючою разом зі своїми батьками.
До періоду виникнення спору стосовно участі діда у спілкуванні та вихованні, позивач регулярно спілкувався з онукою ОСОБА_5 , приймав участь у її вихованні. За своїми релігійними переконаннями позивач є віруючим, регулярно відвідує богослужіння у Церкві християн у м. Боярка, Київської області. Діяльність Церкви не заборонена і діє в межах закону.
До 2022 року разом з позивачем відвідували церкву зять позивача ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_2 , які привозили з собою на богослужіння свою дочку ОСОБА_5 .
Після того, як зять продав свій автомобіль, онуку на богослужіння почав привозити позивач, з дозволу батьків. Після богослужіння онука була радісна і щаслива.
У 2022 році батьки дитини заборонили позивачу привозити ОСОБА_5 на богослужіння. Більше того, батьки заборонили діду спілкуватися з онукою; звинувачують в негативному впливі на онуку.
З метою відновлення порушеного права на участь у вихованні онуки, позивач звернувся до Глевахівської селищної ради з заявою про встановлення порядку спілкування з онукою Єлизаветою.
20 грудня 2023 року виконавчий комітет Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області прийняв оскаржуване рішення № 334-27 «Про визначення способів участі у спілкуванні з малолітньою дитиною». Рішенням заборонено ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_6 спілкування з їх малолітньою онукою ОСОБА_4 , крім як за попередньою домовленістю з батьками малолітньої дитини та в їх присутності.
Враховуючи позицію зятя та дочки, які категорично забороняють позивачу бачитись з онукою вказаним рішенням позивач з дружиною взагалі позбавляються права на спілкування з онукою і приймати участь у її вихованні.
Обмеження у спілкуванні можливе лише за умови виявлення негативного впливу на онуку зі сторони діда та баби, проте, такого не встановлено службою у справах дітей та сім'ї Глевахівської селищної ради органом опіки та піклування. Дід з бабою бажають їх онуці жити в любові до ближніх, поважати рідних та оточуючих.
Враховуючи відсутність доказів негативного впливу на онуку, положень ст.257 СК України, законним можна було б вважати рішення органу опіки та піклування, яким встановлювались би періоди для спілкування позивача з онукою, з метою участі у її вихованні.
Стаття 159 СК України не передбачає заборону на спілкування з онукою, за умови відсутності попередньої домовленості з батьками. Але саме такі вимоги викладені в резолютивній частині оскаржуваного рішення.
З урахуванням поданої 23 лютого 2024 року позовної заяви в новій редакції, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області від 20 грудня 2023 року № 334-27 «Про визначення способів участі у спілкуванні з малолітньою дитиною»; встановити ОСОБА_1 наступний час спілкування з малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного другого та четвертого тижня місяця з 19.00 години суботи по 18.00 години неділі.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області від 20 грудня 2023 року № 334-27 «Про визначення способів участі у спілкуванні з малолітньою дитиною» скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення. Провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області від 20 грудня 2023 року № 334-27 «Про визначення способів участі у спілкуванні з малолітньою дитиною» закрито. Роз'яснено ОСОБА_1 його право на звернення із зазначеними вимогами в порядку адміністративного судочинства. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Отже, предметом апеляційного розгляду є рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року.
В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи , недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, звертає увагу, що зазначене в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не відповідає дійсності, а саме тим поясненням, які надав суду позивач, та є надуманими, що призводить до висновку про упередженість розгляду справи суддею.
Крім того, апелянт зазначає про те, що предметом спору у цій справі є участь в житті дитини дідуся. Питання, що стосуються церкви, не стосується предмету розгляду справи, це є надумане з боку суду першої інстанції, що підтверджує упередженість судді при розгляді справи.
Єдине на що вказував у своїй вступній промові позивач, було те, що він дуже любить свою онуку, з якою не має можливості протягом більше ніж півтора року спілкуватись, не має можливості навіть привітати онуку з днем народження, оскільки батьки не дають можливості спілкуватись. При цьому, коли опитували думку дитини щодо її відношення до дідуся, дитина повідомила, що любить дідуся та хоче з ним бачитися, однак суд першої інстанції не прийняв думку дитини до увагу при ухваленні оскаржуваного рішення.
Вважає, що заборона дідусю бачитись з власною онукою є порушенням його конституційних прав. Водночас оскаржуване рішення суду ґрунтується на припущеннях, які зроблені судом.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Дуля Т.В. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.
Третя особа ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою, в який просила апеляційний розгляд проводити у її відсутність.
Відповідач Глевахівська селищна рада Фастівського району Київської області повідомлений шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, проте явку свого представника в судове засідання не забезпечив.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені шляхом направлення судового повідомлення на поштову адресу. Судове повідомлення ОСОБА_3 отримав 5 грудня 2025 року. Направлене судове повідомлення на поштову адресу ОСОБА_2 повернуте до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 2 березня 1994 року; матір дитини - ОСОБА_6 . 
ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15 червня 2012 року; батько дитини - ОСОБА_3 (а.с. 45 том 1).
Позивач у справі є дідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а третя особа у справі є бабусею дитини.
Відповідно до консультаційного висновку психолога Комунального закладу Глевахівської селищної ради «Глевахівський центр надання соціальних послуг» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує психолога за заявою батьків. Причиною звернення за психологічною консультацією є агресивне навіювання релігійної конфесії зі сторони дідуся з бабусею та негативні наслідки для психоемоційного стану дитини. Під час відвідування занять з психологом відмічено: повне заперечення користування телефоном - «це зло» та категорична відмова фотографуватися, пояснюється тим, що стане агресивною та поганою, вимоги до зовнішнього вигляду (хустка на голові, плаття тільки з довгими рукавами). Найбільшим страхом є поїзд, що відвезе її далеко від церкви та Бога. ОСОБА_7 себе насторожено, відсторонено, посмішка відсутня, тривожна. Зі слів дитини, дідусь не рекомендує їй відвідувати заняття з психологом, мотивуючи це тим, що «психолог зламає її та її віру в ОСОБА_8 ». Рекомендовано: продовжувати відвідування занять з психологом; та використання методів арт-терапії для зниження особистої та ситуаційної тривожності 
Відповідно до змісту листа Комунального закладу Глевахівської селищної ради «Глевахівський центр надання соціальних послуг» Глевахівської селищної ради від 07 листопада 2023 року № 178, адресованого начальнику служби у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради, вбачається, що до Центру 04 квітня 2023 року звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із заявою щодо надання їм соціальної послуги консультування із залученням психолога для роботи з їхньою малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також 20 квітня 2023 року ОСОБА_9 була подана заява щодо проведення бесіди з її батьками - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які психологічно впливають на доньку ОСОБА_5 , навіюючи їй своє віросповідання, яке негативно впливає на її психоемоційний стан: категоричне заперечення користування мобільним телефоном, проблеми в спілкуванні з однолітками та з батьками, специфічний, не характерний для дитячого віку, вибір одягу.
Працівниками Центру було проведено профілактичну бесіду із ОСОБА_1 та ОСОБА_6 із залученням класного керівника Єлизавети та поліцейського офіцера громади, під час якої було попереджено ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відповідальність за психологічне насильство стосовно малолітньої онуки. В ході проробленої роботи було встановлено, що дитина під психологічним впливом дідуся і бабусі відчуває страх смерті у разі невідвідування богослужінь разом з ними.
Відповідно до обмежувального припису від 30 травня 2023 року № 242057 до ОСОБА_1 застосовано заходи термінового заборонного припису у вигляді заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою у зв`язку з тим, що 24 травня 2023 року о 09 год. 00 хв. в смт Глеваха, вул. Вокзальна, 15 ОСОБА_1 умисно нав`язував свої релігійні переконання своїй внучці - ОСОБА_4 , 2012 року народження. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 09 год. 00 хв. 30 травня 2023 року та діяв до 09 год. 00 хв. 8 червня 2023 року 
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 серпня 2025 року закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП ( по подіям, які мали місце 24 травня 2023 року о 09.00 год. За адресою: АДРЕСА_1 ). 
Рішенням Виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 20 грудня 2023 року № 334-27 заборонено ОСОБА_1 і ОСОБА_6 спілкування із їх малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім як за попередньою домовленістю із батьками малолітньої дитини та у їх присутності.
В матеріалах справи містяться характеристики відносно позивача ОСОБА_1 , складені Просвітером церкви християн та Пастором церкви, в якій позивач відвідує богослужіння.
Глевахівська селищна рада надіслала письмовий висновок органу опіки та піклування Глевахівської селищної ради щодо визначення способів участі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у вихованні та спілкуванні з їх малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що: батьки об'єктивно мають право на обмеження втручання дідуся у приватне життя їх дитини; позивач втратив можливість критично та об'єктивно оцінювати ті чи інші обставини суспільного життя та не має власної, особистої та суб'єктивної думки щодо оточуючих його подій; свідомість та світогляд позивача зациклюється і полягає виключно та безальтернативно у прославленні Бога та неухильному і суровому дотриманні релігійних канонів; позивач не цікавиться іншими сферами соціального життя суспільства окрім як його релігійної складової; позивач в силу своїх фанатичних релігійних переконань та вкрай вузьких поглядів на життя суспільства, не здатен забезпечити своїй онуці визначених цивільним законодавством інтересів дитини для її всебічного та різноманітного виховання, навчання і розвитку; батьки дитини не заперечують щодо спілкування позивача із їх дочкою, однак за умови виключення розмов дідуся про церкву, віру і релігію; окрім місцевого самоврядування у даному випадку діяв із дотриманням статті 3 Конвенції про права дитини, оскільки оскаржуваним рішенням про заборону позивачу спілкуватись зі своєю онукою, першочергову увагу приділено якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Проте, повністю з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
За приписами частин 8 ,9, 10 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливими урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За нормою частини 2 статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.
Визначення терміну контакт з дитиною наведене у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» та передбачає реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування іншими засобами зв`язку.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина 2 статті1 СК України).
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини ( частина 1 статті 151 СК України).
Главою 21 СК України визначені особисті немайнові права та обов'язки інших членів сім'ї та родичів.
Відповідно до положень статті 257 СК баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.
Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Тлумачення статті 257 СК свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (постанова Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22).
Статтею 263 СК передбачено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина 2 статті 159 СК України).
Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання.
Предметом розгляду у цій справі є участь діда у вихованні малолітньої онуки. 
Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв'язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.
Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків маж бабоюабо дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.
Обговорюючи питання, чи відповідає втручання у право на сімейне життя «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (пункт 35) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» як позивача, так і внаслідок його дій з виховання - прав дитини, і відповідно воно має правомірну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.
Визначаючи, чи був захід із втручання у право однієї із сторін «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити втручання у сімейне життя, вимагає ретельної оцінки низки факторів, які залежно від обставин відповідної справи можуть відрізнятися. Сталого переліку таких факторів немає. Вони відрізняються у різних випадках залежно від фактів справи та характеру відповідного втручання.
Мета тесту на пропорційність - спочатку встановити, як і в якій мірі заявник був обмежений у здійсненні права, на яке вплинуло оскаржуване втручання, і які були несприятливі наслідки обмеження, накладеного на здійснення права заявника, на його / її ситуацію. Згодом цей вплив врівноважується з важливістю суспільних інтересів, яким служить втручання.
Аналіз пропорційності втручання в права особи включає необхідність дослідження наявності суттєвої соціальної потреби в обмеженні права, конкуруючих інтересів, співмірності в обмежені права існуючій легітимній меті.
Це вимагає встановлення самої мети, раціонального зв`язку між метою та застосовними заходами, необхідності (обґрунтування того, що менш обтяжливого заходу не існує), тесту пропорційності у вузькому значені, тобто пропорційність конкретних заходів, прийнятих в конкретній ситуації.
Для спірних правовідносин важливим є те, що стаття 8 Конвенції включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до сімейного життя (див. пункт 78 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»).
Компетентні органи держави в контексті виконання позитивних обов`язків держави зобов`язанні забезпечити систему послідовних кроків в напрямку возз`єднання батька з дитиною, щоб зашкодити негативному впливу на дитину.
Вирішальним є питання щодо того, чи було вжито національними органами влади для сприяння спілкуванню усіх необхідних заходів, що звичайно можуть вимагатись за конкретних обставин кожної справи (пункт 80 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»).
У справі, яка переглядається апеляційним судом установлено, що батьки Єлизавети у березні 2023 року заборонили позивачу ОСОБА_1 (дід) спілкуватись з дитиною, у зв`язку з чим позивач 13 липня 2023 року звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу участі у спілкуванні з малолітньою онукою. 
Верховний Суд у своїх висновках неодноразово звертав увагу, що при вирішенні спорів, суди неодмінно повинні керуватись принципом пропорційності задля об`єктивної оцінки міри порушених прав учасників справи та встановлення справедливого балансу між інтересами кожної зі сторін, що повинні відповідати рамкам закону та обставинам у кожній конкретній справі.
На державу, як на інститут влади та контролю у сфері сімейних відносин, покладено обов`язок регулювання та забезпечення рівних прав та обов`язків учасників таких відносин. Зокрема, на виконання цих функцій держави й створені органи опіки та піклування - які проводять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням зокрема принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. 
20 грудня 2023 року Виконавчий комітет Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області прийняв рішення № 334-27 «Про визначення способів участі у спілкуванні з малолітньою дитиною», яким заборонив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спілкування з їхньою малолітньою онукою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім як за попередньою домовленістю з батьками малолітньої дитини та в їх присутності. Також встановлено, що цим рішенням не були визначені способи участі діда та баби у спілкуванні з онукою. У зв`язку з чим ОСОБА_1 і був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, як дідуся, який хоче приймати участь у житті своєї онучки.
Отже, розглядаючи цей спір в контексті положень, визначених у рішеннях ЄСПЛ, Конвенції про захист прав людини, принципу пропорційності втручання держави в сімейне життя, та висновків Верховного Суду, Виконавчий комітет Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області та орган опіки та піклування Глевахівської селищної ради, приймаючи рішення про заборону ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спілкування з їхньою малолітньою онукою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не дотримався балансу між позитивним та негативним втручанням держави в сімейні відносини, чим і порушив принцип пропорційності.
Також, вказавши у своєму рішенні про можливість зустрічей ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (діда та баби) з онукою за попередньою домовленістю з батьками малолітньої дитини та в їх присутності, Виконавчий комітет Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області та орган опіки та піклування Глевахівської селищної ради не зазначив яким способом позивач буде реалізовувати ці зустрічі, не визначив графік таких зустрічей, чим унеможливив взагалі участь діда та баби в житті своєї онуки, оскільки як стверджує позивач батьки онуки обмежили їх в можливості контактів. 
Концепція позитивного та негативного впливу держави у приватні, зокрема сімейні стосунки передбачає дотримання балансу. В цій справі такого балансу дотримано не було, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_13 .
Вирішуючи питання про визначення способу участі діда у житті онуки, колегія суддів виходить з наступного.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Установлено, що відносини малолітньої ОСОБА_5 з її дідусем ОСОБА_1 охоплюються поняттям «сімейних зв 'язків», збереження яких буде відповідати найкращим інтересам дитини, яка, будучи опитаною судом першої інстанції, висловила своє бажання зустрічей з дідусем, якого дуже любить. 
Також, в процесі розгляду справи, судом не встановлено того, що сім`я дідуся та бабусі є неблагополучною. Так дійсно, до ОСОБА_1 застосовано заходи термінового заборонного припису у вигляді заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою у зв`язку з тим, що 24 травня 2023 року о 09 год. 00 хв. в смт Глеваха, вул. Вокзальна, 15 ОСОБА_1 умисно нав`язував свої релігійні переконання своїй внучці - ОСОБА_4 , 2012 року народження. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 09 год. 00 хв. 30 травня 2023 року та діяв до 09 год. 00 хв. 8 червня 2023 року. Проте, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 серпня 2025 року закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (по подіям, які мали місце 24 травня 2023 року о 09.00 год. За адресою: АДРЕСА_1 ). Отже, наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , судом не встановлено.
Крім того суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні в обґрунтування відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначав про нав`язування позивачем релігійних переконань своїй онуці. Однак, як вказав у своєму рішенні Виконавчий комітет Глевахівської селищної ради від 20 грудня 2023 року, зустріч малолітньої ОСОБА_5 з дідусем можлива за попередньою домовленістю з батьками малолітньої дитини та в їх присутності. З такими твердженнями погоджується колегія суддів та вважає, що присутність одного з батьків на зустрічах позивача з онукою, дасть змогу батькам здійснювати контроль тем спілкування, зокрема і щодо релігійних переконань та в разі необхідності батьки не будуть позбавлені можливості реагування, а з іншого боку, як уже зазначалось, задоволення позову в частині визначення годин спілкування онуки з дідусем, якраз і реалізує дотримання пропорційності балансу інтересів дитини у її бажанні спілкування з дідусем. А тому в цій частині колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою.
Щодо скасування рішення Виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 20 грудня 2023 року колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині, оскільки як зазначено у постанові Верховного Суду від 8 жовтня 2025 року, встановлення способів участі діда у спілкуванні з онукою у цій справі не залежить від оспорювання рішення виконавчого комітету та не вимагає його скасуванню. 
Щодо висновку органу опіки та піклування, в якому він дійшов висновку про заборону спілкування позивача з онукою, колегія суддів не бере до уваги, у зв`язку з його необґрунтованістю, до такого висновку орган опіки дійшов без врахування тих обставин, які встановлені судом і про які зазначено у цій постанові..
Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спосіб участі у вихованні малолітньої онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної другої суботи кожного місяця та кожної четвертої неділі кожного місяця, з 11 години до 16 години у присутності матері ОСОБА_2 .
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус