ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1570/26 Справа № 203/6029/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В., 
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 30 вересня 2025 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Аурум», що діє в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Сігмаур», третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса Ірина Вячеславівна про визнання права власності (суддя першої інстанції Колесніченко О.В.),

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2025 року ОСОБА_1 за представництва адвоката Носової В.І. пред`явив позов до Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Аурум», що діє в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Сігмаур», зазначивши третьою особою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Балтаксу Ірину Вячеславівну, з вимогами визнати за ОСОБА_1 право власності на:
1.квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2633354512020, за адресою: АДРЕСА_1 ;
2.машино місце № 100, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2813778112020 за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце НОМЕР_1 ;
3.машиномісце 101, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2113784212020 за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце НОМЕР_2 .
26 вересня 2025 року від представника позивача - адвоката Носової В.І. в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просила суд:
-заборонити приватному нотаріусу Балтаксі І.В. вчиняти дії з перерахування коштів до Державного бюджету України, що були внесені ТОВ «КУА «Аурум» 16 вересня 2024 року на депозитний рахунок приватного нотаріуса в сумах: 352 800,00 грн. у якості виконання зобов`язань з розірвання інвестиційного договору № МП-101/2 від 20 лютого 2020 року; 352 800,00 грн. у якості виконання зобов`язань з розірвання інвестиційного договору № МП-100/2 від 20 лютого 2020 року; 1 430 028,09 грн. у якості виконання зобов`язань з розірвання інвестиційного договору № 86/6 від 20 лютого 2020 року;
-накласти арешт на грошові кошти, що були внесені ТОВ «КУА «Аурум» 16 вересня 2024 року на депозитний рахунок приватного нотаріуса Балтакси І.В. в сумах: 352 800,00 грн. у якості виконання зобов`язань з розірвання інвестиційного договору № МП-101/2 від 20 лютого 2020 року; 352 800,00 грн. у якості виконання зобов`язань з розірвання інвестиційного договору № МП-100/2 від 20 лютого 2020 року; 1 430 028,09 грн. у якості виконання зобов`язань з розірвання інвестиційного договору № 86/6 від 20 лютого 2020 року;
-заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, направлені на набуття, припинення чи зміну права власності, а також вчиняти будь-які правочини, у тому числі, але не виключно, укладати з третіми особами договори найму, іпотеки, передавати приміщення в користування, управління, оренду, лізинг, у спільну діяльність, до статутного фонду (майна) іншої юридичної особи або учасника товариства щодо нерухомого майна: квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2633354512020, за адресою: АДРЕСА_1 ; машино місця № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2813778112020 за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце НОМЕР_1 ; машиномісця НОМЕР_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2113784212020 за адресою: АДРЕСА_3 ;
-заборонити ТОВ «КУА «Аурум», що діє в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Сігматур», вчиняти будь-які дії, направлені на набуття, припинення чи зміну права власності, а також вчиняти будь-які правочини у тому числі, але не виключно, укладати з третіми особами договори найму, іпотеки, передавати приміщення в користування, управління, оренду, лізинг, у спільну діяльність, до статутного фонду (майна) іншої юридичної особи або учасника товариства щодо нерухомого майна: квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2633354512020, за адресою: АДРЕСА_1 ; машино місця № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2813778112020 за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце НОМЕР_1 ; машиномісця НОМЕР_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2113784212020 за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце 101;
-заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київський міським, районним, районним у містах Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна: квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2633354512020, за адресою: АДРЕСА_1 ; машиномісця № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2813778112020 за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце НОМЕР_1 ; машиномісця НОМЕР_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2113784212020 за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце НОМЕР_2 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 30 вересня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) будь-яких інших, не пов`язаних з виконанням цієї ухвали, відомостей (будь-яких реєстраційних дій, в тому числі, державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записів про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна) з приводу зареєстрованих за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ,) всіх прав (щодо набуття, припинення чи зміну права власності, найму, іпотеки, передачі в користування, управління, оренду, лізинг, у спільну діяльність, до статутного фонду (майна) іншої юридичної особи або учасника товариства) на: 
1)квартиру , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2633354512020, загальною площею: 69,2 кв.м., житлова площа: 60,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
2)машиномісце № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2813778112020, загальною площею: 15,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце НОМЕР_1 ;
3)машиномісце № НОМЕР_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2813784212020, загальною площею: 15,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Із вказаною ухвалою суду в частині відмовлених заходів забезпечення позову не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що в оскаржуваній частин вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження обставин справи.
Скарга мотивована тим, що позивач не погоджується з тим, що з ним розірвані договори купівлі-продажу, то суд безпідставно вважав, що гроші на депозитному рахунку належать саме позивачу і він їх може забрати. До вирішення судового спору, отримання у нотаріуса таких коштів позивачем, буде суперечити правовій позиції позивача, що викладена у позовній заяві, тобто отримання позивачем коштів у нотаріуса, в результаті розірвання договорів, свідчило би про те, що позивач би погодився, що відповідач-1 правомірно розірвав з ним договори, тому може забрати вказані кошти з депозитного рахунку нотаріуса.
На день подання заяви про забезпечення позову, як і позовної заяви, є спірною приналежність позивачу чи відповідачу грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку нотаріуса.
Суд першої інстанції проігнорував те, що приватний нотаріус у листах зазначила, що невитребувані кошти з депозиту грошові суми, що підлягають передачі фізичним та юридичним особам, зберігаються в депозиті приватного нотаріуса протягом одного року і після закінчення встановлених термінів їх зберігання підлягають перерахуванню до Державного бюджету України в порядку, встановленому чинним законодавством України
Носова В.І. просила ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 30 вересня 2025 року в частині незадоволених заходів забезпечення позову скасувати та забезпечити позов у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Адвокат Носова В.І. у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити у повному обсязі.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у решти вимог заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, внесені на депозит нотаріуса задепоновані за позивачем і, відповідно, не належать іншим особам, в тому числі особі, яка внесла ці кошти на депозит, про що йому повідомлено нотаріусом, і не є предметом спору за цим позовом, а позивач не навів жодних доказів на підтвердження неможливості ним отримати грошові кошти з депозиту нотаріуса чи вчинення йому перешкод у цьому.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Разом з тим, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у Постанові від 25 травня 2016 року (справа №6-605цс16), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Державні та приватні нотаріуси у випадках, передбачених законодавством України, приймають у депозит грошові суми та цінні папери (підпункт 1.1 пункту 1 глави 21 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (тут і надалі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) далі Порядок №296/5).
Підпунктом 1.3 пункту 1 глави 21 розділу II Порядку №296/5 встановлено, що прийняття грошових сум або цінних паперів у депозит для передавання кредитору здійснюється за відповідною заявою заінтересованої особи (боржника) або за заявою ліквідатора громадянина-підприємця, визнаного банкрутом. Заява реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії.
Видача грошових сум та цінних паперів обліковується у видатковій частині книги обліку депозитних операцій (підпункт 7.3 пункту 7 глави 21 розділу II Порядку №296/5).
Підпунктом 7.5 пункту 7 глави 21 розділу II Порядку №296/5 встановлено, що наприкінці кожного місяця в прибутковій та видатковій частинах книги обліку депозитних операцій підбиваються підсумки за графами 5 і 6, вираховуються залишки коштів за депозитними операціями на перше число наступного місяця, а також указуються суми нарахованих банком відсотків за зберігання на поточних рахунках грошових сум у разі, якщо нарахування останніх передбачається укладеним з банком договором про розрахунково-касове обслуговування. Залишки депозитних сум та суми відсотків станом на перше число кожного місяця звіряються із сумами, указаними у виписках з окремих поточних рахунків, відкритих у банківських установах.
Підпунктом 9.1 пункту 9 глави 21 розділу II Порядку №296/5 визначено порядок видачі з депозиту нотаріуса грошових сум або цінних паперів, за змістом якого видача з депозиту грошових сум або цінних паперів здійснюється за заявою, яку подає депонент, за заявою та рішенням господарського суду, які подає ліквідатор громадянина-підприємця. На заяві нотаріусом здійснюється службова відмітка про встановлення особи депонента, ліквідатора громадянина-підприємця, реквізити документа, на підставі якого особу було встановлено, та вказується документ, що підтверджує право на одержання депозитних сум (свідоцтво про право на спадщину, рішення суду, довіреність тощо) (підпункт 9.1).
Видача банками грошових сум депонентам проводиться на підставі платіжних доручень приватних нотаріусів шляхом безготівкового перерахування на рахунок депонента або переказу коштів для виплати депоненту готівкою в банку (підпункт 9.2).
Копія платіжного доручення, на підставі якого перераховано грошові суми, залишається у справах державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса (підпункт 9.3).
Про одержання від нотаріуса цінних паперів депонент розписується на заяві, указаній у підпункті 9.1 цього пункту (підпункт 9.4).
За змістом підпункту 10.2 пункту 10 глави 21 розділу II Порядку №296/5, невитребувані з депозиту грошові суми та цінні папери, що підлягають передачі фізичним та юридичним особам, зберігаються в депозиті державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса протягом трьох років і після закінчення встановлених термінів їх зберігання підлягають перерахуванню до Державного бюджету України в порядку, установленому чинним законодавством України.
Книги обліку депозитних операцій, обліку особових рахунків депонентів, квитанційні книжки мають бути пронумеровані, прошнуровані і скріплені печаткою та підписом посадової особи Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції із зазначенням кількості аркушів, що містяться в них (пункт 11 глави 21 розділу II Порядку №296/5).
Мотивуючи заяву про забезпечення позову в частині накладення решту на грошові кошти внесені на депозитний рахунок приватного нотаріуса, ОСОБА_2 наголошувала на тому, що до 17.09.2027 року нотаріус повинен зберігати кошти, що перераховані відповідачем на депозитний рахунок нотаріуса. Враховуючи тривалість розгляду цивільних справ, наприклад ухвала про відкриття провадження в даній справі постановлена через 22 дні після подання позовної заяви, до справи долучені дві треті особи (нотаріус Балтакса І. В. та ОСББ "Женева -2"), два відповідача (ТОВ "Аурум" та ОСОБА_3 ), розгляд даної справи, до набрання законної сили рішення у справі, з урахуванням апеляційного провадження, ймовірно буде тривати більше ніж зазначена дата 17.09.2027 р., тому з метою того, щоб, в подальшому не виникла необхідність у тому щоб звертатися до суду з метою повернення коштів з Державного Бюджету тощо ( у разі зміни законодавства за цей час), тому подавалася вказана заява про забезпечення позову щодо грошових коштів на депозитному рахунку нотаріуса.
Колегія суддів вважає, що представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 не навела належних підстав, та не вказала обставин за для задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі, оскільки, саме її посилання, що розгляд справи буде тривати довше ніж 17 вересня 2027 року, є її власним твердженням, які ніяким належним доказам не підтверджено, а посилання, що ухвала про відкриття провадження була постановлена в даній справі через 22 дні після подання позову не вказує на тривалий розгляд даної справи.
Крім того, слід наголосити, що позивач у подальшому, у випадку тривалого розгляду справи не буде позбавлений можливості звернутись повторно із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти.
Також, апеляційний суд повністю погоджується з позицією місцевого суду, що у даному випадку внесені кошти на депозит приватного нотаріуса не є предметом розгляду даної справи.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав ті інтересів позивача у справі в разі не вжиття заходів забезпечення позову. Особа має довести належність їй таких прав та, що не вжиття позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення
Ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 30 вересня 2025 року про забезпечення позову в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:          О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська
Повний текст судового рішення складено 5 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя        О.В. Халаджи