ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/26146/24 пров. № А/857/22551/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі №380/26146/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення,-

суддя у І інстанції Мричко Н.І.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 28.10.2024 №133950016028 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи на Теребовлянській взуттєвій фабриці з 23.07.1992 по 15.03.1994, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.12.1978, та період навчання з 01.09.1977 по 15.07.1978, згідно атестата №4545, та з врахуванням вказаних вище періодів призначити ОСОБА_1 з 04.11.2024 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058–IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
В обґрунтування позову зазначено, що приймаючи оскаржуване рішення пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши до страхового стажу період роботи позивачки з 23.07.1992 по 15.03.1994 та з 01.09.1977 по 15.07.1978, згідно трудової книжки Серії НОМЕР_2 , що спонукало її звернутись до суду із цим позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року адміністративний позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 28.10.2024 №133950016028 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи на Теребовлянській взуттєвій фабриці з 23.07.1992 по 15.03.1994, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.12.1978, та період навчання з 01.09.1977 по 15.07.1978, згідно атестата №4545 та повторно розглянути заяву позивача від 21.10.2024 та прийняти рішення щодо призначення пенсії позивачу, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області, який у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж на дату подання позивачем заяви становить 12 років 06 місяці 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 23.07.1992 по 15.03.1994 згідно із трудовою книжкою від 04.12.1978 серії НОМЕР_2 , оскільки в даті наказу про звільнення є виправлення, яке не завірено належним чином, уточнююча довідка не надавалась; період навчання з 01.09.1977 по 15.07.1978 згідно атестата № 4545, оскільки відсутня дата видачі документа про навчання, уточнююча довідка не надавалась. А тому вважає, що ГУ ПФУ в Донецькій області правомірно прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 від 28.10.2024 № 133950016028 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1058–IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з досягненням 60-річного віку, 21.10.2024 позивачка звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00047394153 прізвище позивача до шлюбу - ОСОБА_2 . 
За принципом екстериторіальності заява позивача скерована до ГУ ПФУ в Донецькій області. 28.10.2024 ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення №133950016028, згідно з яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058–IV, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, при необхідному стажу згідно статті 26 Закону №1058–IV - 15 років у позивача страховий стаж складає 12 років 06 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 23.07.1992 по 15.03.1994, оскільки виправлення дати наказу про звільнення не завірено належним чином; період навчання згідно атестата №4545; з 01.09.1977 по 15.07.1978, оскільки відсутня дата видачі документа про навчання.
Вважаючи рішення про відмову у призначенні їй пенсії протиправним, позивач звернулася з цим позовом до адміністративного суду.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Як видно з матеріалів справи, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №133950016028 від 28.10.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що необхідний страховий стаж відповідно до частини першої статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить від 15 років. Разом з тим, страховий стаж особи становить 12 років 06 місяців 10 днів.
До страхового стажу не зараховано: період роботи з 23.07.1992 по 15.03.1994, оскільки виправлення дати наказу про звільнення не завірено належним чином; період навчання згідно атестата №4545; з 01.09.1977 по 15.07.1978, оскільки відсутня дата видачі документа про навчання. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивачка, зокрема з 23.07.1992 по 15.03.1994 працювала прибиральницею в розкрійному цеху Теребовлянської взуттєвої фабрики. 
Також, наявний в матеріалах справи Атестат №4545, що підтверджує період навчання позивачки з 01.09.1977 по 15.07.1978 в ГПТУ №90 м. Вахрушево Ворошиловградської області.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період. Окрім того, позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, а неналежний порядок ведення та заповнення документації не з вини заявника не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Також суд першої інстанції доречно звернув увагу, що законодавством України чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
А тому, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, неправильне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття пенсійним органом рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача з підстав недоліків трудової книжки.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі №380/26146/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин