ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/15679/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мале підприємство "Агрополіс" до Кобеляцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Мале підприємство "Агрополіс" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кобеляцької міської ради Полтавської області про:
- визнання протиправним та скасування рішення шістдесят п`ятої сесії Кобеляцької міської ради восьмого скликання від 27.05.2025 №18, яким відмовлено ТОВ МП «Агрополіс» у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки;
- зобов`язання Кобеляцької міської ради прийняти рішення про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Агрополіс» на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 3,64 га для іншого сільськогосподарського призначення (код КВЦП 01.13) по вул. Технічна, 6, м.Кобеляки Полтавського району Полтавської області.
В обґрунтованння позовних вимог позивачем зазначено, що з рішенням шістдесят п`ятої сесії Кобеляцької міської ради восьмого скликання від 27.05.2025 №18, яким відмовлено ТОВ МП «Агрополіс» у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, ТОВ МП «Агрополіс» не погоджується. ТОВ МП «Агрополіс» як постійний землекористувач не мав повноважень щодо внесення записів до Книги №1 записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею на території Кобеляцької міської ради чи перевірки цього офіційного документа на предмет належності його ведення відповідними посадовими/ службовими особами Кобеляцької міської ради. В розпорядженні Кобеляцької міської ради є усі необхідні документи, які підтверджують право постійного користування землею землекористувачем ТОВ МП «Агрополіс». Кобеляцька міська рада як уповноважений орган щодо розпорядження землями комунальної власності (власник, розпорядник) наділена усіма повноваженнями самостійно визначити код та вид цільового призначення земельної ділянки, її площу та адресу місця розташування. ТОВ МП «Агрополіс» вважає, що вищезазначена відмова Кобеляцької міської ради є протиправною та такою, що порушує земельні права позивача як постійного землекористувача. Належним способом захисту порушеного земельного права позивача буде визнання судом протиправною такої відмови Кобеляцької міської ради та зобов`язання останньої прийняти рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відмовлено у залученні до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області
Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки правомірно.
У відповіді на відзив позивач зазначив про необгрунтованість відзиву на позовну заяву.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «Агрополіс» (далі - ТОВ МП «Агрополіс») створене у березні 1991 року за рішенням його засновників з метою виробництва, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції.
Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської Ради народних депутатів від 24.12.1991 №651 передано в постійне користування та зареєстровано за МП «Агрополіс» земельну ділянку площею 33296 кв.м по вул.Дружби.
Рішенням чотирнадцятої сесії Кобеляцької міської Ради народних депутатів від 31.03.1994 №8 затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки за адресою: вул.Технічна, 6 під територією МП «Агрополіс» та закріплено право постійного користування землею на площі 3,64 га, а також вирішено скласти та видати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.
Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської Ради народних депутатів від 19.11.1992 №578 віднесено до категорії сільськогосподарського призначення земельну ділянку 2,79 га землекористувача МП «Агрополіс» та зобов`язано МП «Агрополіс» виготовити проект відведення земельної ділянки за адресою вул.Технічна, 6.
У липні 1993 року на замовлення МП «Агрополіс» було розроблено матеріали відведення земельної ділянки малому підприємству «Агрополіс» в м.Кобеляки Полтавської області по вул.Технічна, 6, якими встановлено межі земельної ділянки в натурі площею 3,64 га для розвитку тепличного господарства МП «Агрополіс» в м.Кобеляки Полтавської області по вул.Технічна, 6.
У березні 1994 року малому підприємству «Агрополіс» видано Державний акт на право постійного користування землею від 07.03.1994, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №336, яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою площею 3,64 га для розвитку тепличного господарства по вул.Технічна, 6, м.Кобеляки Кобеляцького району Полтавської області.
У квітні 2025 року ТОВ МП «Агрополіс» звернулося до Кобеляцької міської ради Полтавської області із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 3,64 га для розвитку тепличного господарства по вул.Технічній, 6, м.Кобеляки Полтавського району Полтавської області. 
Рішенням шістдесят п`ятої сесії Кобеляцької міської ради восьмого скликання від 27.05.2025 №18 "Про розгляд заяви щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ТОВ МП "Агрополіс", що знаходиться в м. Кобеляки, вул. Технічна, 6" відмовлено ТОВ МП «Агрополіс» у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у зв`язку з відсутністю запису реєстрації державного акту на право постійного користування землею МП «Агрополіс» у Книзі №1 записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею. 
Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
За приписами частини 1 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Частиною 2 статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельних ділянок здійснюється:
у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Відповідно до положень частин 3 -5 статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
У свою чергу частиною 6 статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Згідно з частиною 7 статті 79-1 ЗК України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
За визначенням статті 1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо; проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Положеннями статті 22 Закону України «Про землеустрій» визначено, що землеустрій здійснюється на підставі:
а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації);
б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;
в) судових рішень.
Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.
Пунктом «і» частини 2 статті 25 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) віднесена до одного з видів документації із землеустрою.
Відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.
Частиною 3 статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що у разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).
Згідно з частиною 4 статті статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:
а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;
б) пояснювальну записку;
в) матеріали топографо-геодезичних робіт;
г) кадастровий план земельної ділянки;
ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;
д) відомості про встановлені межові знаки.
У відповідності з наведеним у статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI визначенням, державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема:
особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
замовника документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки державної, комунальної власності, у випадках, коли розроблення такої документації відбувається без дозволу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування.
Частиною 1 статті 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки або землекористувача.
При цьому в силу вимог частини 3 статті 55 Закону України «Про землеустрій» така технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом, у разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування. Вказані правові норми кореспондують, зокрема, положенням частини 1 статті 123 ЗК України, за змістом яких у разі надання у користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 3,64 га для розвитку тепличного господарства по вул.Технічній, 6, м.Кобеляки Полтавського району Полтавської області. 
Рішенням шістдесят п`ятої сесії Кобеляцької міської ради восьмого скликання від 27.05.2025 №18 відмовлено ТОВ МП «Агрополіс» у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у зв`язку з відсутністю запису реєстрації державного акту на право постійного користування землею МП «Агрополіс» у Книзі №1 записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею. 
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відмова обгрунтована тим, що відповідачем отримано від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області лист від 14.05.2025, в якому зазначено, що у зв`язку з відсутністю запису реєстрації державного акту на право постійного користування землею МП «АГРОПОЛІС» у Книзі №1 записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею на території Кобеляцької міської ради, надати інформацію щодо підтвердження реєстрації державного акту та інформації щодо коду, назви цільового призначення земельної ділянки не має можливості.
Як встановлено судом, право користування земельною ділянкою площею 3,64 га виникло у позивача на підставі державного акта на право користування землею 1994 року, виданого Кобеляцькою міською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 336. Тобто, право постійного користування даною земельною ділянкою виникло у позивача до 2004 року.
Вказана земельна ділянка не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до пункту 2 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи.
Пунктом 10 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Окрім того, відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Таким чином, право користування на земельну ділянку площею 3,64 га позивачем є дійсним, а відповідна земельна ділянка вважається сформованою лише за умови наявності Державного акта на право постійного користування землею.
Як зазначалося судом відповідно до частини сьомої статті 55 Закону України «Про землеустрій» у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).
Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).
Отже, для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, наданої в постійне користування до 2004 року, необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої в силу частини десятої статті 55 Закону України «Про землеустрій» надається рішенням органу місцевого самоврядування.
Водночас, ні Земельним кодексом України, ні Законом України «Про землеустрій» не визначено підстав для відмови у задоволенні клопотання користувача земельної ділянки про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відсутність дозволу на розроблення технічної документації із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), перешкоджає присвоєння ділянці кадастрового номеру та внесення її до ДЗК.
Надання дозволу на розробку технічної документації є лише першою процедурною стадією, метою якої є саме з`ясування та фіксація фактичних обставин (реальних меж, площі, наявності обтяжень) з урахуванням прав усіх суміжних землекористувачів. 
Порушення принципу правової визначеності також полягає у руйнуванні "правомірних очікувань" позивача. Володіючи чинним та нескасованим державним актом, ТОВ МП "Агрополіс" має законні та обґрунтовані очікування, що держава в особі уповноваженого органу місцевого самоврядування діятиме передбачувано та сприятиме йому в реалізації права на реєстрацію земельної ділянки в ДЗК.
Державний акт на право постійного користування, виданий до запровадження ДЗК, зберігає повну юридичну силу. У зв`язку з цим уповноважені органи держави зобов`язані вживати заходів для внесення відомостей про такі ділянки до земельного кадастру. Відмова у наданні дозволу на розроблення технічної документації без належних підстав перешкоджає реалізації цього обов`язку і порушує право користувача на належне оформлення меж.
Станом на сьогодні право постійного користування ділянкою ТОВ МП "Агрополіс" за адресою: вул.Технічна, 6 не припинене, так само як і державний акт на право постійного користування не скасований.
Таким чином, вказана в рішенні підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки є неправомірною, а тому таке рішення не відповідає критеріям правомірності, визначеним нормою ч. 2 ст. 2 КАС України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Зокрема, Європейський Суд наголосив на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy», «Oneryildiz v. Turkey», «Megadat.com S.r.l. v. Moldova», і «Moskal v. Poland»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia», і «Toscuta and Others v. Romania») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Lelas v. Croatia»).
За таких підстав, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 27.05.2025 року №18 "Про розгляд заяви щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ТОВ МП "Агрополіс", що знаходиться в м. Кобеляки, вул. Технічна, 6" прийнято необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи повноваження суду та предмет доказування у цій справі, рішення від 27.05.2025 №18 перевіряється судом на предмет правомірності, виходячи лише із тих мотивів, які покладалися відповідачем в основу його винесення.
Беручи до уваги те, що відповідачем у рішенні не викладено законодавчо обґрунтовані підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд позбавлений можливості дослідити їх для надання оцінки правомірності відмови та виконанню позивачем усіх визначених законом умов, необхідних для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.
За таких обставин, належним способом захисту та відновлення прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ТОВ МП "Агрополіс" про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, що знаходиться в м. Кобеляки, вул. Технічна, 6.
Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу ТОВ МП "Агрополіс" на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 3,64 га для іншого сільськогосподарського призначення (код КВЦП 01.13) по вул. Технічна, 6, м.Кобеляки Полтавського району Полтавської області задоволенню не підлягає.
Отже, адміністративний позов належить задовольнити частково.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мале підприємство "Агрополіс" (вул.Технічна, 6, м.Кобеляки, Потавський район, Полтавська область, 39200, код ЄДРПОУ 21045277) до Кобеляцької міської ради Полтавської області (вул. Касьяна, буд. 29, м. Кобеляки, Полтавська область, 39200, код ЄДРПОУ 04057304) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Кобеляцької міської ради Полтавської області від 27.05.2025 №18 "Про розгляд заяви щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ТОВ МП "Агрополіс", що знаходиться в м. Кобеляки, вул. Технічна, 6".
Зобов`язати Кобеляцьку міську раду Полтавської області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мале підприємство "Агрополіс" про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ТОВ МП "Агрополіс", що знаходиться в м. Кобеляки, вул. Технічна, 6, з урахуванням висновків суду, сформульованих у даному рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кобеляцької міської ради Полтавської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мале підприємство "Агрополіс" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н.Ю. Алєксєєва