Справа № 344/6767/14-ц 
Провадження № 2/344/242/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,
секретарів: Мрічко Н.І., Волосянко І.В., Чабанюк Ю.Б.,
представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представників відповідача: Легіна В.Б., Демка В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», третя особа – Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною державної реєстрації права власності на нерухоме майно, в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», третя особа – Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною державної реєстрації права власності на нерухоме майно,- 
В С Т А Н О В И В: 

13.05.2014 ОСОБА_3 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником 262/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . 62/100 (186/300) частин і 38/300 частин домоволодіння належать їй згідно Договору про розподіл частини спадкового майна від 01.12.2004, посвідченого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-3460. Інші 38/300 частин домоволодіння належать їй згідно Свідоцтва про право на спадщину від 22.01.1987, посвідченого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № Д-90. ОСОБА_4 належить всього лише 38/300 частин домоволодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Максьом Г.І. 05.03.2012, за реєстровим № 302, дублікат якого виданий 21.03.2012. Житловий будинок загальною площею 70,4 кв.м. складається з двох житлових кімнат житловою площею 39,4 кв.м. та допоміжних приміщень і знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га. Земельна ділянка не приватизована, а перебуває у їх спільному користуванні. Частка ОСОБА_3 у будинковолодінні у вісім разів більша від частки відповідача. Позивачка просила припинити право власності ОСОБА_4 на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 38/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 1-2, т. 1).
24.03.2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати недійсною державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 262/300 частини спірного будинку, визнати за нею право власності на спадкове майно – окремий об`єкт нерухомості – домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з кімнати 1-5 площею 22 кв.м., а також визнати за ним право власності на спадкове майно – відокремлений об`єкт нерухомості – домоволодіння загальною площею 26,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з кімнати 1-2 площею 4,4 кв. м, кімнати 1-3 площею 5,1 кв. м, кімнати 1-4 площею 17,2 кв.м.
Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_3 є спадкоємцями двох окремих домоволодінь, які належали різним спадкодавцям (колишньому подружжю) – ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі рішення народного суду м. Івано-Франківська від 16 квітня 1979 року у справі № 2-228/79. Вищевказаним судовим рішенням спільний будинок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поділено в натурі на два окремі об`єкти з припиненням спільної часткової власності на нього. Разом із цим, відсутність державної реєстрації свого права власності на таке окреме домоволодіння пояснював тим, що його спадкодавець – ОСОБА_7 (друга дружина ОСОБА_6 ) за життя не оформила право власності на спадкове майно, яке належало ОСОБА_6 та перейшло до неї як однієї зі спадкоємців за законом (1/3 частина), а також у зв`язку зі сплатою нею на виконання рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 суду від 23 липня 1991 року у справі № 2-584/91 компенсації за належні ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (іншим спадкоємцям ОСОБА_6 за законом) частини цього домоволодіння. Після смерті ОСОБА_9 . 25 травня 2011 року ОСОБА_4 прийняв спадщину та успадкував окремий об`єкт нерухомості, а тому він із ОСОБА_3 не є співвласниками домоволодіння у розумінні статті 356 ЦК України (а.с. 1-6, 125-126, 141-142, т. 3).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2020 року справи за позовом ОСОБА_3 та за позовом ОСОБА_4 об`єднано в одне провадження.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні – відмовлено; у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КП Івано-Франківське ОБТІ, Перша державна Івано-Франківська нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування відомостей з реєстру прав власності на нерухоме, визнання права власності на спадкове майно – відмовлено (а.с. 199-206, т. 3).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 – ОСОБА_10 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 грудня 2021 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні скасовано. У цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні відмовлено. В решті рішення залишено без змін (а.с. 84-89, т. 4).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2022 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні змінено, з викладенням мотивувальної частини судового рішення, з урахуванням мотивів цієї постанови. Касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2022 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», третя особа – Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно скасовано. Справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 199-208, т. 4).
Відтак, предметом розгляду у даному складі суду є справа в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», третя особа – Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно.
У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 підтримали заявлені ним позовні вимоги. Просили позов задовольнити у повному обсязі.
Представники відповідача ОСОБА_3 заперечували позовні вимоги ОСОБА_4 , просили відмовити у задоволенні позову.
Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено матеріалами справи:
Відповідно до рішення народного суду м. Івано-Франківська від 16 квітня 1979 року у справі № 2-228/79 задоволено позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про розподіл майна. Вирішено присудити ОСОБА_11 у домоволодінні АДРЕСА_1 – кімнату 1-5 площею 22 кв.м. і туалет; ОСОБА_6 – кімнати 1-2 площею 4,4 кв.м., 1-3 – 5,1 кв. м, 1-4 – площею 17,2 кв.м., сіни та сарай. Визначено, що ідеальні частки сторін становлять 62/100 та 38/100 відповідно. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 302,50 крб компенсації за різницю вартості долей. Перебудову будинку – зробити новий вхід і закласти дверний отвір між кімнатами 1-4 і 1-5 покладено на ОСОБА_11 (а.с. 24, т. 1).
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 1987 року № 61, зареєстрованого у реєстрі за № Д-90, спадкоємцями в рівних долях 2/3 частини спадкового майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_3 . Спадкове майно складається з 38/100 частин житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 272,2 кв.м. Вказана частина житлового будинку належить спадкодавцю на підставі рішення народного суду м. Івано-Франківська від 16 квітня 1979 року. На 1/3 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину вже видано (а.с. 5, т. 1).
Рішенням Івано-Франківського міського народного суду від 23 липня 1991 року у справі № 2-584/91 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_3 до ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, завданої знесенням сараю, реальний розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 467,30 крб належної йому частки в домоволодінні та 37,36 крб держмита, а також на користь ОСОБА_3 467,30 крб належної їй частки в домоволодінні та 37,36 крб держмита, а всього 934,60 крб 2/3 частки належної в домоволодінні та 74,72 крб держмита (а.с. 28-31, т. 1). 
На виконання судового рішення видані виконавчі листи (а.с. 32-35, т. 1).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2006 року відмовлено ОСОБА_7 у постановленні додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_3 до ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, завданої знесенням сараю, реальний розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області 16 жовтня 2006 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 відхилено, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2006 року залишено без змін (а.с. 70, т. 1).
Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 грудня 2004 року спадкоємцем 1/2 частини спадкового майна ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочка ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з 62/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Ця частина домоволодіння належала ОСОБА_13 на підставі рішення народного суду
м. Івано-Франківська від 16 квітня 1979 року, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за № 855 в книзі 7 (а.с. 80, т. 1).
Відповідно до Договору про розподіл частини спадкового майна від 01 грудня 2004 року, у власність ОСОБА_14 перейшла квартира АДРЕСА_2 ; у власність ОСОБА_3 перейшло 62/100 та 38/300 частин житлового будинку, жилою площею 23 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , вартістю 5 282,81 грн (а.с. 81, т. 1).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2009 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_15 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , Управління земельних ресурсів в м. Івано-Франківську про визнання недійсним договору про розподіл частини спадкового майна від 01 грудня 2004 року в частині переходу у власність ОСОБА_3 38/300 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , визнання права власності на самочинне будівництво, що проведене внаслідок переобладнання та прибудови житлового будинку на АДРЕСА_1 , про визнання права землекористування земельною ділянкою, що закріплена за домоволодінням на АДРЕСА_1 . У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_15 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Івано-Франківська міська рада, про знесення самочинно прибудованих приміщень до житлового будинку на АДРЕСА_1 – відмовлено (а.с. 68 - 70, т. 3).
Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 лютого 2012 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_11 – у частці 38/300 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 грудня 1986 року, ОСОБА_3 – у частці 262/300 на підставі угоди про розподіл спадкового майна від 01 грудня 2004 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 1987 року (а.с. 206, т. 1).
Як вбачається зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2012 року, спадкоємцем майна ОСОБА_15 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: 38/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Девляшевською С.П. 18 грудня 1986 року, номер спадкової справи 61, за реєстром № 13-6067 (а.с. 6, т. 1).
Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого 23 березня 2012 року обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» та інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 березня 2015 року, ОСОБА_4 є власником 38/300 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності вказано дублікат свідоцтва про право на спадщину від 05 березня 2012 року, виданий 21 березня 2012 року (а.с. 7, 193, т. 1).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 січня 2014 року у справі № 344/8262/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І., Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування свідоцтва про право власності на домоволодіння, угоди про розподіл спадкового майна та визнання права власності на частину домоволодіння – відмовлено (а.с. 73-74, 75-76, т. 3).
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Положеннями частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 проживає разом із сім`єю по АДРЕСА_1 , тобто фактично користується належною йому часткою у спірному домоволодінні. 
Спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 містить самочинну прибудову до частини будинку, яка знаходиться у власності ОСОБА_4 , що підтверджується наступними документами:
технічними паспортами на житловий будинок від 04 листопада 1986 року (а.с. 8-10, т. 1) та від 29 жовтня 2010 року (а.с. 51-54, т. 1);
копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2012 року, виданого відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 6, т. 1);
інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 березня 2015 року № 34541459 (а.с. 193-193, т. 1);
копією витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 лютого 2012 року № 33300459 (а.с. 206, т. 1);
експертним висновком № 11/08/15 від 21 вересня 2015 року, складеним судовим експертом Боднар О.З. на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 30 квітня 2015 року про призначення додаткової будівельно-технічної експертизи (а.с. 225-236, т. 1).
До частини будинку, якою користується ОСОБА_4 , як спадкоємець 38/300 частки, добудовано інші приміщення, якими також користується позивач та його сім`я. 
На час відкриття спадщини така самочинна прибудова уже існувала, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2012 року, виданим відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 6, т. 1). Однак, з огляду на те, що ця прибудова є самочинною, у спадкову масу вона не увійшла.
Як вбачається з експертного висновку № 2/1/15 від 16 січня 2015 року, наявного у матеріалах справи (а.с. 89, т. 1), домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку площею забудови 162,5 м.кв (самовільна прибудова площею 97,3 м.кв) та ряду господарських приміщень також з самовільними прибудовами приміщень гаражу та літньої кухні.
У додатковому висновку експерта № 11/08/15 від 21 вересня 2015 року вказується, що з урахуванням того, що ОСОБА_4 (кв. АДРЕСА_3 ) у складі несамочинно зведених приміщень у будинку, загальна площа яких становить 48,8 м.кв, фактично користується площею 26,6 м.кв, а йому згідно із визначеною часткою 38/300 належить приміщення площею 6,18 м.кв, то при розподілі у грошовому еквіваленті співвласнику ОСОБА_4 пропонується здійснити грошову компенсацію на користь співвласника ОСОБА_3 . Однак, згоди в такому сторони не дійшли.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у даній справі вказується, що «відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 місцевий суд вказав, що частина майна, право власності, на яку просить визнати за собою ОСОБА_4 , не може вважатись спадковим майном, а є самочинним будівництвом. Проте, зі змісту уточненої позовної заяви відомо, що ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на конкретні приміщення у спірному домоволодінні: кімнати 1-2 площею 4,4 кв. м, кімнати 1-3 площею 5,1 кв. м, кімнати 1-4 площею 17,2 кв. м, тобто ті ж самі приміщення, які були рішенням народного суду м. Івано-Франківська від 16 квітня 1979 року у справі № 2-228/79 виділено ОСОБА_6 ».
Цією ж постановою зазначено: «суд апеляційної інстанції не врахував, що рішенням народного суду м. Івано-Франківська від 16 квітня 1979 року у справі 2-228/79 вирішено присудити ОСОБА_11 у домоволодінні АДРЕСА_1 1-5 площею 22 кв.м. і туалет; ОСОБА_6 - кімнати 1-2 площею 4,4 кв.м., 1-3 - 5,1 кв.м., 1-4 - площею 17,2 кв.м., сіни та сарай. Визначено, що ідеальні частки сторін становлять 62/100 та 38/100 відповідно. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 302,50 крб компенсації за різницю вартості долей. Перебудову будинку - зробити новий вхід і закласти дверний отвір між кімнатами 1-4 і 1-5 покладено на ОСОБА_11 (т. 1 а. с. 24).».
«У відповідності до приписів статті 115 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (чинного на момент прийняття рішення народним судом м. Івано-Франківська) кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.
Таким чином, з урахуванням наведених законодавчих положень, вказаним рішенням народного суду м. Івано-Франківська від 16 квітня 1979 року у справі 2-228/79 одночасно із визначенням часток подружжя у майні (домоволодінні), набутому ними за час перебування у шлюбі, припинено їх право спільної власності на таке майно, внаслідок виділу у натурі цих часток та присудження кожному з подружжя окремих кімнат у домоволодінні.»
«Факт припинення спільної власності на домоволодіння підтверджується також тим, що у справі № 2-584/91 (рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 суду від 23 липня 1991 року) предметом спору було не ціле домоволодіння, а лише його частина, що була виділена ОСОБА_6 ».
Так, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 суду у справі № 2-584/91 від 23 липня 1991 року було вирішено: Стягнути з ОСОБА_11 (яка є спадкоємицею ОСОБА_6 та спадкодавицею ОСОБА_4 ) в користь ОСОБА_8 (сина ОСОБА_6 ) 467 крб. 30 коп. належної йому частки в будинковолодінні та 37 крб. 36 коп. держмита, а також в користь ОСОБА_3 (дочки ОСОБА_6 - відповідача у даній справі) 467 крб. 30 коп. належної їй частки в будинковолодінні та 37 крб. 36 коп. держмита, а всього 934 крб. 60 коп. 2/3 частки належної в будинковолодінні та 74 крб. 72 коп. держмита (а.с. 28-31, т. 1).
Як підтверджується навними у справі виконавчими листами, виданими на виконання рішення від 23.07.1991 року, 07.10.1991 року стягувачу по справі ОСОБА_8 видано чек номер 462203 на суму 467,30 крб, відповідно до якого ОСОБА_11 (боржник) сплатила компенсацію згідно виконавчого листа за 1/3 частки від 38/100 частини домоволодіння яке залишалось у її власності згідно рішення суду від 23.07.1991 року (а.с. 34-35, т. 1).
Також, 28.10.1991 року стягувачу по справі ОСОБА_3 видано чек номер 462213 на суму 467,30 крб, відповідно до якого ОСОБА_11 (боржник) сплатила компенсацію згідно виконавчого листа за 1/3 частки від 38/100 частини будинковолодіння, яке залишилась у її власності згідно рішення суду від 23.07.1991 року (а.с. 32-33, т. 1).
Вказані виплати, зазначені у виконавчих листах, вказують на те, що частка ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у спадщині ОСОБА_6 , яка складається з кімнати 1-2 площею 4,4 кв. м, 1-3 - 5,1 кв. м, 1-4 - площею 17,2 кв.м., всього 26,7 м.кв., - припинилася.
Відтак, заперечення відповідача ОСОБА_3 з приводу того, що позивач намагається визнати право власності на спільно часткову власність є безпідставними, оскільки суперечать обставинам, які встановлені вищезазначеними рішеннями судів.
Таким чином, з 1991 року ОСОБА_11 ( ОСОБА_15 ) - спадкодавця ОСОБА_4 , стала єдиним власником окремого об`єкту - майна ОСОБА_6 , яке було присуджено йому рішенням суду від 16.04.1979 року.
Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає підставним позовні вимоги ОСОБА_4 . З огляду на що слід визнати недійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - окремий об`єкт нерухомості, а саме: право власності в цілому на окреме будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складається саме з: кімнати 1-5, площею 22 кв.м.; визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, окремий об`єкт нерухомості, а саме: право власності в цілому на окреме відокремлене будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що складається з кімнат: кімнати 1-2, площею 4,4 кв.м., кімнати 1-3, площею 5,1 кв.м., кімнати 1-4, площею 17,2 кв.м., загальною площею 26,7 кв.м.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Встановлено, що ОСОБА_4 оплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 840 гривень 00 копійок (а.с. 7, т. 3), який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 .
Також встановлено, що ОСОБА_3 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області внесено грошові кошти у розмірі 26 735 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 47 копійок, що вбачається з квитанції № 0.02352924963.1 від 23.11.2021 року (а.с. 196, т. 3).
Зважаючи, що у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено, грошові кошти, внесені нею на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області внесено грошові кошти у розмірі 26 735 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 47 копійок, підлягають поверненню ОСОБА_3 . 
Керуючись ст.ст. 2-13, 81, 141, 247, 264, 265, 268 ЦПК України суд, - 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», третя особа – Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною державної реєстрації права власності на нерухоме майно - задовольнити.
Визнати недійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - окремий об`єкт нерухомості, а саме: право власності в цілому на окреме будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складається саме з: кімнати 1-5, площею 22 кв.м.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, окремий об`єкт нерухомості, а саме: право власності в цілому на окреме відокремлене будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що складається з кімнат: кімнати 1-2, площею 4,4 кв.м., кімнати 1-3, площею 5,1 кв.м., кімнати 1-4, площею 17,2 кв.м., загальною площею 26,7 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 840 гривень 00 копійок.
Повернути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 26 735 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 47 копійок з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, які були внесені ОСОБА_3 23.11.2021 року згідно квитанції № 0.02352924963.1 від 23.11.2021 року. Зазначені кошти перерахувати на рахунок відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». ОДЕРЖУВАЧ: ОСОБА_16 РАХУНОК: НОМЕР_2 ІВАN: НОМЕР_3 БАНК-ОДЕРЖУВАЧ: АТ КБ «ПРИВАТБАНК». РНОКПП отримувача – 2058318028. ПРИЗНАЧЕННЯ ПЛАТЕЖУ: Забезпечення позову від ОСОБА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М. 

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2026 року.