Справа № 466/9647/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді – Мруць І. С.,
за участю секретаря судового засідання – Булавки Х.Н.
справа №466/9647/25

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАРІС» - Єгорова Олександра Федоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:

з Шевченківського районного суду м. Львова, за підсудністю, на підставі ст. 31 ЦПК України, передано справу 466/9647/25 за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАРІС» - Єгорова Олександра Федоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.04.2019 року між ОСОБА_2 та АТ «РВС Банк» було підписано Заяву-Договір №0030582 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Зазначає, що як вбачається з заяви-договору №0030582 від 26.04.2019 року, відповідач підписанням заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєдналася до умов Договору. Окрім цього зазначає, що за умовами заяви відповідачеві було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25641,03 гривень, узгоджено строк кредиту, процентну ставку, комісію за обслуговування кредиту. 05.03.2020 року між АТ «РВС БАНК» ТзОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» було укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 та додатковий договір №1 до Договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05.03.2020р. Відповідно до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами до ТзОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №0030582 від 26.04.2019 року в розмірі 38433.25 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 24745,53 грн. проценти - 3515,42 грн., комісії - 7692,30 грн., пені - 2480 грн. Також, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 38433.25 гривень, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктами договору позивачем нараховано 2274,96 грн. - 3% річних та 7302.75 грн. – інфляційних втрат. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
Згідно відповіді Вілдділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЗМУ ДМС України від 04.12.2025 року, які судом одержано 17.12.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.149,150).
Ухвалою від 17 грудня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та в подальшому недоліки усунено.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження та пам`ятку про права та обов`язки, що підтверджується розпискою у матеріалах справи, у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – достатності.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що 26.04.2019 року між ОСОБА_2 та  АТ «РВС БАНК» укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору № 0030582 про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого ОСОБА_2 отримала споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 25641,03 грн., строк дії кредиту 24 місяців, процентна ставка 18, 00 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту 2.5 % суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3 % від суми наданого кредиту. Також, ОСОБА_2 підписала Графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної ставки та паспорт споживчого кредиту. (а.с.13-15)
26.04.2019 року ОСОБА_2 отримано платіжну картку за № 9804-8406 (перші чотири цифри – останні чотири цифри), яка відкрита згідно Договору №30582. (а.с.16)
На підтвердження виконання умов договору, щодо здійснення переказу грошових коштів позивачем додано меморіальні ордери №29036, №29037 від 26 квітня 2019 року відповідно до яких ОСОБА_2 здійснено переказ коштів у розмірі 25000.00 грн. – видача кредиту згідно кредитного договору №0030582 від 26.04.2019 р., та 641,03 грн. –дисконт при видачі кредиту згідно кредитного договору №0030582 від 26.04.2019 р. (а.с. 21)
05.03.2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТзОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» було укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1. (а.с.28-33)
Як вбачається з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором №0030582 від 26.04.2019 року на загальну суму 35953,25 грн., яка складається з заборгованості 24745,53 грн. тіло кредиту, 3515,42 грн. заборгованість за відсотками та 7692,30 грн. заборгованість за комісією. (а.с.40)
06.03.2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТзОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» було укладено Додатковий договір №1 до Договору про відступлення права вимоги №05/03/2020-1 від 05.03.2020 року. (а.с.60)
Як вбачається з додатку до договору АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» право вимоги до відповідача за пенею у розмірі 2480 грн. (а.с.64)
01 квітня 2014 року від ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» на ім`я відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. (а.с. 99-105)
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3-6, 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одночасно, відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №0030582 від 26.04.2019 року загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 38433,25 грн. з яких 24745,53 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 3515,42 грн. сума заборгованості за процентами, 7692,30 грн. заборгованість за комісією, 2480 грн. заборгованість за пенею. (а.с.106-117)
Разом із тим, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач, керуючись частиною другою ст. 625 ЦК України та п. 7.7.2.17. Публічної пропозиції, нарахував 2274,96 гривень – 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року та 7302,75 гривень - інфляційних втрат за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року. (а.с.7)
Суд приймає до уваги те, що вказані нарахування проведені за період до запровадження воєнного стану в Україні, а тому такі підлягають стягненню з відповідача.
Водночас, щодо стягнення з відповідача комісії, суд зауважує наступне.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).
Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення із відповідача комісії за надання кредиту суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення такої виходячи з такого.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Така ж позиція наведена і постановах Львівського апеляційного суду, зокрема у справі № 465/1967/25 від 16.10.2025, № 459/231/24 від 29.09.2025, № 459/1113/24 від 17.04.2025.
Зокрема, зауважено, що оскільки положення договору про споживчий кредит №103310378 від 03 січня 2024 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1312,29 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними з моменту укладення договору, відтак відсутні підстави для стягнення боржника заборгованості за комісією за надання кредиту за своєю правової природою не є тілом кредиту, тому безпідставно включена позивачем до суми заборгованості відповідача.
Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 40318,66 грн, яка складається з 24745,53 грн. суми заборгованості за тілом кредиту, 3515,42 грн. сума заборгованості за відсотками, 2480 грн заборгованість за пенею, 2274,96 грн. 3% річних, 7302,75 інфляційні втрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422.40 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (а.с. 118)
Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2034 грн. 33 коп. (83.98 % від 2422.40 грн.) судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст.12, 13, 76-78, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -
ухвалив:

позовну заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАРІС» - Єгорова Олександра Федоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАРІС» - заборгованість за договором №0030582 від 26.04.2019 року у розмірі 40318 (сорок тисяч триста вісімнадцять) гривень, 66 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАРІС» - 2034 (дві тисячі тридцять чотири) гривні, 33 копійки судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАРІС», місце знаходження: місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 37, офіс 535, ЄДРПОУ: 38962392;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення суду складено 29 січня 2026 року.

Суддя: /підпис/ І.С. Мруць