ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

07 січня 2026 року	Справа №160/3929/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 06 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.01.2025 №047250011458 щодо відмови ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі заяви від 02.01.2025;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу періоди роботи з 05.09.1984 р. по 01.03.1989 р. та з 23.04.1997 р. по 31.12.1997 р. згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , дата заповнення 17.09.1984 р. та з 10.04.1992 р. по 10.04.1997 р. згідно трудової книжки НОМЕР_3 , дата заповнення 12.08.1980 р;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на підставі заяви про призначення пенсій від 02.01.2025 та наданих документів, а саме з 02.01.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи попри те, що вони належним чином підтверджуються наданими довідками і записами трудової книжки. За викладених обставин посилання відповідача на недостатність страхового стажу в якості обгрунтування відмови у призначенні пенсії є протиправним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного прозовного провадження без виклику сторін.
30.05.2025 через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказав на наявність у трудовій книжці виправлень, непідтвердження даних довідок первинними документами, що виключає наявність підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності. З огляду на відсутність у позивача достатнього страхового стажу у призначенні пенсії було відмовлено. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлялося про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду не надало.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває, пенсію не отримує.
02.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області) №047250011458 від 07.01.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закоу України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування відмови у призначені пенсії, зокрема, зазначено:
- вік заявника 61 рік 2 місяці 25 днів;
- необхідний страховий стаж становить не менше 30 років;
- страховий стаж заявника становить 25 років 8 місяців 25 днів;
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності:
згідно з довідкою від 08.11.2023 №270 у КСП «Дружба» у 1997-1999 роках та згідно довідки від 23.11.2023 №56 у радгоспі «Победа», оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення;
згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 з 05.08.1984 до 01.03.1989, оскільки відсутня назва підприємства при прийняті на роботу та неможливо ідентифікувати печатку при звільненні;
згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 з 10.04.1992 до 10.04.1997, виправлення дати наказу на звільнення не завірено належним чином; '
до уваги не взято довідку від 23.12.2024 №30 за період трудової діяльності з 1989 до 1991, з 1992 до 1996, оскільки відсутні підстави при прийнятті та звільненні;
до уваги не взято довідки про заробітну плату від 23.12.2024 №31, №32 за період трудової діяльності з 1989 до 1991, з 1992 до 1996, оскільки данні не підтверджені первинними документами.
З 01.01.1998 стаж враховано за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом встаовлено, що згідно з наявної в матеріалаї справи форми РС-право, позивачу у період з 05.09.1984 до 01.03.1989 було частково зараховано періоди його трудової діяльності у колгоспі, загалом зараховано стажу роботи у колгоспі 03 роки 02 місяці 18 днів. Оскаржуваний період з 23.04.1997 до 31.12.1997 зарахований до страхового стажу позивача. 
Відповідно до відомостей з трудової кнжики серії НОМЕР_3 позивач у період з 10.04.1992 до 10.04.1997 працював на посадах обліковця у ТОВ «Перемога».
Згідно з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 позивач з 05.09.1984 до 01.03.1989 був членом колгоспу «Дружба».
Відповідно до архівної довідки від 08.11.2023 № 270 позивач працював у колгоспі «ДРУЖБА» в оскаржуваний період з вересня 1984 року до березня 1988 року, з жовтня 1988 року до лютого 1989 року.
Згідно з архівної довідки від 08.11.2023 №269 позивача у оскаржуваний період з вересня 1984 до березня 1988 року, з жовтня 1988 року до лютого 1989 року отримував заробітну плату.
Не погодившись із відмовою Голового управління Пенсійного фонду в Житомирській області у призначенні пенсії та зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідосинам, суд виходить з такого.
Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу періоду трудової діяльності позивача з 05.09.1984 до 01.03.1989 та з 23.04.1997 до 31.12.1997 на підставі трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 .
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Як встановлено статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Згідно з наявної в матеріалаї справи форми РС-право, позивачу у період з 05.09.1984 до 01.03.1989 було частково зараховано до стажу періоди його трудової діяльності у колгоспі, загалом зараховано стажу роботи у колгоспі 3 роки, 2 місяці, 18 днів. Оскаржуваний період з 23.04.1997 до 31.12.1997 зарахований до страхового стажу позивача. 
Згідно з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 позивач з 05.09.1984 до 01.03.1989 був членом колгоспу «Дружба».
Відповідно до архівної довідки від 08.11.2023 №270 позивач працював у колгоспі «ДРУЖБА» в оскаржуваний період з серпня 1984 року до березня 1988 року, з жовтня 1988 року до лютого 1989 року, про дану обставину свідчать зазначені у довідках та трудовій кижці вихододні позивача.
Згідно з архівною довідкою від 08.11.2023 №269 позивача у оскаржуваний період з вересня 1984 до березня 1988 року, з жовтня 1988 року до лютого 1989 року отримував заробітну плату.
Відтак, за спірний період у трудовій книжці та довідках містяться відомості про спірні періоди роботи позивача у колгоспі.
Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не дотрималося вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих пенсіонером документів.
З огляду на наявні в матеріалах справи довідки та відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача у колгоспі «Дружба», суд приходить до висновку, що Голове управління Пенсійного фонду України в Житомирській області необґрунтовано та безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача період роботи в колгоспі з 05.09.1984 до 31.03.1988 та з 01.10.1988 до 28.02.1989, чим протиправно порушило право позивача на отримання належного йому пенсійного забезпечення.
Однак, як вбачається з форми РС-право, позивачу зараховано до стажу період з 23.04.1997 до 31.12.1997 до страхового стажу, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.
Також суд вказує, що не підлягають задоволенню вимоги про зарахування до страхового стажу період роботи з 01.04.1988 до 31.09.1988, оскільки докази про вихододні та про виплачену заробітну плату позивачу в зазачений період відсутні.
Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу періоду трудової діяльності позивача з 10.04.1992 до 10.04.1997, оскільки наявне в трудовій книжці виправлення дати наказу на звільнення не завірено належним чином.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі, також - Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Відповідно до відомостей з трудової кнжики ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 позивач у період з 10.04.1992 до 10.04.1997 працював на посаді обліковця у Товаристві з обмеженою відповідальнію «Перемога» та отримував заробітну плату.
Дана обставина також підтверджується довідкою про підтвердження стажу роботи вих. №30 від 23.12.2024, довідкою про обчислення заробітної плати вих. №31 від 23.12.2024, довідкою про обчислення заробітної плати №32 від 23.12.2024.
Суд звертає увагу, що працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Більше того, окремі недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, судом встановлено, що записи про роботу позивача у спірні періоди у трудовій книжці виконані у чіткій послідовності та з відповідністю дати. Доказів того, що записи про роботу позивача є неправильними або непідтвердженими, відповідачем суду не надано.
Суд виходить з того, що записи трудової книжки є належною підставою для підтвердження стажу роботи для призначення (перерахунку) пенсії. Водночас, незарахування зазначених у трудовій книжці періодів роботи до страхового стажу через те, що роботодавець не завірив належним чином в трудовій кижці виправлення, є протиправним. Крім того, у трудовій книжці позивача містяться номери наказів, на підставі яких позивач був прийнятий на роботу та звільнений.
Водночас, частиною 3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV органам Пенсійного фонду надано право вимагати і отримувати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.
Однак, як свідчать матеріали справи, вказаних дій відповідач не вчиняв, тим самим не дотримавшись вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих пенсіонером документів.
Відтак суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №574/03-16 від 07.01.2025 про відмову у призначенні пенсії, що ґрунтується на незарахуванні (невизнанні) частини наявного у позивача страхового стажу, зокрема періоду трудової діяльності з 05.09.1984 до 31.03.1988, з 01.10.1988 до 28.02.1989 та з 10.04.1992 до 10.04.1997 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Статтею 58 Закону №1058-ІVвизначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та здійсює підготовку документів для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Згідно з абзацом 2 частини 4статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Враховуючи те, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, а також визначати розмір пенсії, суд дійшов висновку, що порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Також, суд звертає увагу, що належним відповідачем щодо вимог про повторний розгляд заяви про призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а не Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області.
Зазначені висновки зроблені судом з огляду на таке нормативне регулювання.
Так, згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - постанова № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі постанови №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Положеннями пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Отже, з огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.
Отже, саме ГУ ПФУ в Житомирській області має здійснити зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.
Відтак, в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області слід відмовити.
Враховуючи викладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомириській області.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (Ідентифікаційний код: 13559341, місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, буд. 7), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Ідентифікаційний код: 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.01.2025 №047250011458 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 05.09.1984 до 31.03.1988, з 01.10.1988 до 28.02.1989 та з 10.04.1992 до 10.04.1997 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 02.01.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (Ідентифікаційний код: 13559341, місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, буд. 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон