Справа № 727/160/26 

Провадження № 3/727/220/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року          м.Чернівці
Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Мамчин П.І., за участю захисника Вонсович Х.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 188-28 КУпАП,- 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 515616 від 17.11.2025, 11 листопада 2025 року об 11:10 год. ОСОБА_1 в м. Чернівці, по вул. С.Бандери, будучи відповідальною особою за утримання та експлуатацію автомобільних доріг, не виконав вимогу (припис) поліції № 457 від 05.11.2025 року, чим порушив п. 1.5 ПДР України.
Представник ОСОБА_1 , захисник Вонсович Х.І., надала суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що припис від 05 листопада 2025 року винесений щодо ОСОБА_2 , в акті обстеження ділянки зазначено, що забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги покладено на ДУ «Служба розвитку Буковини», а протокол про адміністративне правопорушення складений відносно директора ТОВ «Універсал-Буд-Дор» ОСОБА_1 . До вказаного протоколу не додано доказів, що обов*язок з виконання припису було покладено саме на ОСОБА_1 , також відсутні докази, які свідчать про отримання останнім вказаного припису та акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі. Крім того, з відеозапису вбачається, що під час складання протоколу присутня зовсім інша особа, а не ОСОБА_1 . Таким чином, протокол не відповідає вимогам закону, до матеріалів не долучено доказів на підтвердження причетності ОСОБА_1 до вчинення вказаного адміністративного правопорушення. Просить провадження у справі закрити.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.
Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; по закінченні робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядкувати зони відчуження; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності.
З диспозиції ст. 188-28 КУпАП вбачається, що відповідальність за вчинення вказаного правопорушення настає за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».
У п. 44 рішення по справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, з матеріалів справи вбачається, що доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП, є, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 515616 від 17.11.2025 року.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, 11 листопада 2025 року об 11:10 год. ОСОБА_1 в м. Чернівці, по вул.. С.Бандери, будучи відповідальною особою за утримання та експлуатацію автомобільних доріг, не виконав вимогу (припис) поліції № 457 від 05.11.2025 року, чим порушив п. 1.5 ПДР України.
В якості доказів також до протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою, яка його склала, було долучено вимогу (припис) т.в.о. начальника Управління патрульної поліції в Чернівецькій області від 05.11.2025 № 457, яка адресована директору Державної установи «Служба розвитку Буковини» ОСОБА_3 ; акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 11.11.2025, згідно з яким відсутні дорожні знаки 2.1, за результатами обстеження ділянку визнано аварійно небезпечною; відеозапис фіксації правопорушення.
Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-28 КУпАП, складеному стосовно ОСОБА_1 , суд звертає увагу на наступне.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд.
Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.
В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.
Суб`єктом вказаного правопорушення є особа, на яку безпосередньо покладено обов`язок щодо виконання припису поліції.
З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений 17.11.2025 року. Однак, жодних доказів того, що ОСОБА_1 станом на 17.11.2025 перебував у трудових відносинах з цим підприємством і на момент внесення припису поліції займав відповідну посаду, на якого посадовою інструкцією, трудовим договором або законом покладено обов`язок встановлення відсутнього дорожнього знаку, матеріали справи не містять, на відеофіксації під час складання протоколу присутня зовсім інша особа, не ОСОБА_1 , а оскільки суд позбавлений права самостійно відшукувати докази вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає вказану обставину не доведеною. Крім того, доказів отримання для ознайомлення та виконання припису поліції ОСОБА_1 суду також не надано, адже вимога (припис) Управління патрульної поліції в Чернівецькій області від 05.11.2025 № 457 адресована директору Державної установи «Служба розвитку Буковини» ОСОБА_3 , а особу, яка 05.11.2025 отримала вимогу (припис) поліції, встановити неможливо, оскільки наявний тільки її підпис та дата отримання.
Крім того, суд не приймає в якості належного та допустимого доказу також і наданий відеозапис фіксації правопорушення, оскільки хоча його і було здійснено у відповідності до Закону України «Про національну поліцію», «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції № 100 від 03.02.2016 та «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС № 1026 від 18.12.2018, однак на даному відео присутня зовсім інша особа, а не ОСОБА_1 .
Отже, оскільки матеріалами справи не доведено, а в судовому засіданні не встановлено, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 займав відповідну посаду і до його обов`язків належало встановлення відсутнього дорожнього знаку, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом вказаного адміністративне правопорушення.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Ретельно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дані про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 1, 7, 8, 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Чернівці. 
Суддя          П.І. Мамчин