ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 401/1232/24
провадження № 51-4079км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
представника потерпілої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 та прокурора на вирок Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року щодо 
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбаченні ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Початок строку відбування покарання вирішено обчислювати з моменту проголошення вироку.
Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_8 засуджено за те, що він 20 грудня 2023 року, у вечірній час, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, умисне, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через паркан незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3  та попрямував до приміщення будинку, де розбив скло у вікні та незаконно проник у його приміщення, де підшукав та викрав майно, детально зазначене у вироку, на загальну суму 3 914, 38 грн, чим саме заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Кропивницький апеляційний суд вироком від 11 вересня 2025 року скасував вирок місцевого суду (в частині призначеного покарання) за апеляційною скаргою представника потерпілої та ухвалив новий, яким призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня фактичного його затримання. В решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У поданих касаційних скаргах:
- захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду та залишити без змін вирок районного суду, яким ОСОБА_8 було звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК. 
Свою позицію сторона захисту обґрунтовує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК, оскільки не врахував, що засуджений вчинив незначне кримінальне правопорушення, враховуючи суму завданих матеріальних збитків, відсутність цивільного позову у провадженні, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що його пом`якшує - щире каяття та відсутність намагання уникнути кримінальної відповідальності. Вважає, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про призначення реального покарання, не повинен був керуватися лише думкою потерпілої, оскільки така позиція спростовується постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к, а також не надавати перевагу характеризуючим даним на особу обвинуваченого, які було отримано під час апеляційного провадження, оскільки ці дані не були предметом дослідження в суді першої інстанції, через що районний суд прийняв рішення про призначення покарання на підставі ст. 75 КК. На думку захисника, вищенаведені обставини свідчать про можливість виправлення засудженого і його перевиховання без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою;
- прокурор, покликаючись на п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у цьому ж суді.
Сторона обвинувачення стверджує, що апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання за апеляційною скаргою представника потерпілої, безпідставно виключив обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, залишивши поза увагою той факт, що ця обставина була встановлена під час досудового розслідування і була зазначена в обвинувальному акті, відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 291 КПК, а також і те, що кримінальне провадження щодо засудженого розглядалось в порядку ч. 3 ст. 349 цього Кодексу і ця обставина ніким не оспорювалась. Крім іншого прокурор свою позицію обґрунтовує практикою Верховного Суду, викладену у справі № 404/2058/23, а тому вважає, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційні скарги, прокурор ОСОБА_5 у повному обсязі підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та частково скаргу сторони захисту, представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 заперечив проти задоволення касаційних скарг, вирок апеляційного суду просив залишити без змін.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині сторони захисту та обвинувачення не оскаржують.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків, він має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ст. 370 цього Кодексу).
На переконання колегії суддів, апеляційний суд під час перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 наведених вище вимог не дотримався.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що доводи прокурора про необґрунтоване виключення апеляційним судом щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання, заслуговують на увагу.
За приписами ст. 91 КПК доказуванню підлягають, у тому числі, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Пунктом 6 ч. 2 ст. 291 КПК передбачено, що обвинувальний акт має містити відомості про обставини, що пом`якшують покарання особи обвинуваченого.
З обвинувального акту слідує, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК пом`якшує покарання ОСОБА_8 , орган досудового розслідування визнав - щире каяття.
За змістом вироку, під час судового розгляду ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, які викладено в обвинувальному акті, та щиро розкаявся.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Повертаючись до матеріалів провадження, слід зазначити, що оскільки ОСОБА_8 підтвердив суду добровільність своєї позиції та повідомив, що повністю усвідомлює наслідки розгляду кримінального провадження в такому порядку, прокурор у судовому засіданні поставив питання щодо недоцільності дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні та запропонував суду обмежитися лише дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо даних, які характеризують особу, в тому числі і досудової доповіді, та допитом обвинуваченого.
З огляду на викладене, суд розглянув це кримінальне провадження із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК, оскільки учасники судового розгляду, зокрема і представник потерпілої, який був присутній під час судового розгляду, не оспорювали обставин справи, що викладені в обвинуваченні, у тому числі обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 .
З технічного запису судового засідання суду першої інстанції від 13 лютого 2025 року слідує, що суд першої інстанції дослідив долучені стороною обвинувачення до матеріалів справи документи, які характеризують особу обвинуваченого, і за наслідком судового розгляду, зокрема, визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує обвинуваченому покарання, та звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з установленням іспитового строку.
Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 не погодився з вироком районного суду та подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність покарання, призначеного ОСОБА_8 , тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення через м`якість, просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , задовольнив апеляційну скаргу представника потерпілої, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив обвинуваченому покарання, що необхідно відбувати реально. Водночас цей суд виключив з обставин, які пом`якшують покарання, установленої місцевим судом, а саме щирого каяття.
На обґрунтування свого висновку суд апеляційної інстанції зазначив, що визнання обвинуваченим своєї винуватості не може свідчити про щире каяття стосовно вчиненого, яке передбачає, крім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, щирий жаль щодо скоєного та осуд своєї поведінки. Апеляційний суд наголосив на безпідставності висновку місцевого суду про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, у виді щирого каяття, адже суд першої інстанції не конкретизував, у чому саме воно полягає.
На переконання колегії суддів, указані висновки апеляційного суду суперечать вимогам кримінального процесуального закону, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 91 та ч. 3 ст. 349 КПК.
Частиною 2 ст. 394 КПК визначено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Отже, кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості оскаржувати обставини, які не оспорювалися учасниками судового провадження під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. Це стосується і обставин, що впливають на покарання.
Колегія суддів наголошує, що покликання представника потерпілої в апеляційній скарзі на відсутності в ОСОБА_8 щирого каяття, суперечать його позиції під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, а також вимогам процесуального закону, які обмежують можливість оскарження тих обставин, які беззаперечно були встановлені під час судового розгляду, у зв`язку з тим, що всі учасники судового розгляду з такими обставинами погодилися.
Таким чином, апеляційний суд, переглядаючи вирок в апеляційному порядку не врахував, що судовий розгляд кримінального провадження було проведено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а тому безпідставно виключив обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття. 
Як зазначалося вище, ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та заявив про щире каяття щодо скоєного. Наявність пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття, яка була встановлена стороною обвинувачення і зазначена в обвинувальному акті, не оспорював ніхто з учасників судового розгляду, зокрема й представник потерпілої, що стало підставою для здійснення судового розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК.
Отже, апеляційний суд допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, бо ставить під сумнів законність й обґрунтованість судового рішення, а тому вирок апеляційного суду підлягає скасуванню.
Оскільки суд касаційної інстанції під час перевірки кримінального провадження встановив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування судового рішення, доводи захисника в частині можливості звільнення ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК від призначеного покарання необхідно перевірити під час нового апеляційного розгляду. 
У ході нового розгляду в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене вище, в повному обсязі узяти до уваги обставини, які за законом мають правове значення під час визначення виду і розміру покарання та форми його відбування й постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляду суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3