ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження№22-ц/803/4110/25, № 22-ц/803/5618/25 Справа № 201/2102/24 	  	Головуючий у першій інстанції: Михальченко А. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Петешенкової М.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2025 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025 року в складі судді Михальченко А.О. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, – 

ВСТАНОВИЛА: 

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2023 у справі №202/6929/22 йому було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення помилково сплачених йому грошових коштів у сумі 35432,64 грн та зазначено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали місце договірні відносини щодо купівлі-продажу товару. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.01.2024 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що він здійснює підприємницьку діяльність з продажу одноразового посуду. Грошові кошти ОСОБА_3 сплатив йому за одноразовий посуд, що підтверджується видатковими накладними від 01.03.2022 та 02.03.2022. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що товар поставив волонтерському фонду, але якому саме не вказав. Проте, ніякого одноразового посуду ОСОБА_1 йому, позивачу, не поставляв, а єдиний волонтерський фонд, до якого має відношення позивач, заснований 01.04.2022, тобто майже через місяць після нібито поставки одноразового посуду. ОСОБА_1 , як продавець, не виконав свій обов`язок щодо передання товару, тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти в сумі 35432,64 грн. 
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 35432,64 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 968,96 грн. 
Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн (а.с. 192-193). 
В апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваних рішення та додаткового рішення, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 155-158, 240-242). 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 35432,64 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваних рішення і додаткового рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з13.07.1998 відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію В01 №547259 (а.с. 127). 
Згідно матеріалів справи, зокрема, змісту позовної заяви, письмових пояснень відповідача, кожна із сторін визнає, що ними було досягнуто домовленість щодо істотних умов договору купівлі-продажу — про кількість і асортимент товару (одноразового посуду) та його вартість.
Відповідно до копій дублікатів квитанцій від 01.03.2022 на суму 9077,04 грн та 13500,00 грн, а також від 02.03.2022 на суму 12855,60 грн судом встановлено, що ОСОБА_3 (як фізична особа) перерахував на картку ОСОБА_1 за товар сукупно 35432,64 грн (а.с. 15-17). 
Відповідач не заперечує факт одержання ним від позивача 01.03.2022 9077,04 грн і 13500,00 грн, 02.03.2022 12855,60 грн. за купівлю-продаж одноразового посуду в асортименті. 
Згідно наданих відповідачем накладних № Н-133 від 01.03.2022 року, № Н-132 від 01.03.2022 року та № Н-134 від 02.03.2022 року відповідач поставив волонтерському фонду: за накладною № Н-133 упаковка ПП-115-500 на загальну суму 13500,00 грн.; за накладною № Н-132 склянка одноразова 180 мл. ПГУ, ложка однор. столова ПГУ, тарілка однор. ПГУ супова 500 мл. загальною сумою 9077,04 грн.; за накладною № Н-134 тарілка однор. ПГУ супова 500 мл. та упаковка ПП-115-500 загальною сумою 12855,60 грн. Накладні не містять підпису покупця про одержання товару.
Також встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2023 у справі №202/6929/22 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) та вказано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про купівлю одноразового посуду (а.с. 21-24). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.01.2024 вказане вище рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2023у справі №202/6929/22 залишено без змін (а.с. 25-30). 
Відтак, є доведеним факт укладення договору купівлі-продажу одноразового посуду між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на виконання якого були позивачем відповідачу перераховані грошові кошти 01.03.2022 на суму 9077,04 грн і 13500,00 грн, 02.03.2022 у розмірі 12855,60 грн., що підтверджується вказаними вище письмовими доказами. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
В силу приписів пункту 1 частини другої статті 11 та частини другої статті 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). 
Водночас за змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 663 ЦК України врегульовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).
У даній справі судом встановлено, що договором між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не встановлений строк (термін) його виконання, а відтак зобов`язання ОСОБА_1 підлягає виконанню відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Суду не надано доказів, що позивач звертався до відповідача з претензією, вимогою, листом, тощо, але звернувся до суду з позовом про стягнення суми оплати товару, тому подання позову є активною однозначною формою поведінки ОСОБА_3 та свідчить про його вимогу до ОСОБА_1 повернути суму оплати за товар за договором купівлі-продажу, яка доведена до продавця.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга статті 693 ЦК України).
Умовою застосування частини другої статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (див. постанову Верховного Суду від 19.03.2024 у справі №910/3016/23). 
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (абзаци перший - четвертий частини першої статті 664 ЦК України).
Станом на день ухвалення оскаржуваного рішення суду не надано доказів, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за договором та передав товар ОСОБА_3 чи повернув кошти.
Надані відповідачем оригінали видаткових накладних №Н-132, №Н-133 від 01.03.2022 та №Н-134 від 02.03.2022 не доводять факту передачі товару позивачу, оскільки вони не містять підпису отримувача товару - Євстаф`єва Р.Ю. або належним чином уповноваженої ним особи (а.с. 124-126). 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами договору купівлі-продажу одноразового посуду від 01.03.2022 та оплату позивачем на користь відповідача грошових коштів 01.03.2022 в сумі 9077,04 грн та 13500,00 грн, 02.03.2022 у сумі 12855,60 грн (всього - 35432,64 грн) за умовами вказаного договору; враховуючи визнання відповідачем факту одержання від позивача вказаних коштів за купівлю-продаж одноразового посуду в асортименті; приймаючи до уваги, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту виконання вказаного договору і передачі товару (одноразового посуду) позивачу; враховуючи також, що суду не надано доказів добровільного повернення ОСОБА_1 коштів ОСОБА_3 , – колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у загальному розмірі 35432,64 грн. 
Доводи апеляційної скарги, що факт передачі товару покупцю було встановлено рішенням у справі №202/6929/22 - є необгрунтованими.
Так, у рішенні місцевого суду у справі №202/6929/22, зокрема, зазначено наступне: “Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір про купівлю одноразового посуду. Згідно наданих відповідачем накладних № Н-133 від 01.03.2022 року, № Н-132 від 01.03.2022 року та № Н-134 від 02.03.2022 року відповідач поставив волонтерському фонду: за накладною № Н-133 упаковка ПП-115-500 на загальну суму 13500,00 грн.; за накладною № Н-132 склянка одноразова 180 мл. ПГУ, ложка однор. столова ПГУ, тарілка однор. ПГУ супова 500 мл. загальною сумою 9077,04 грн.; за накладною № Н-134 тарілка однор. ПГУ супова 500 мл. та упаковка ПП-115-500 загальною сумою 12855,60 грн.”.
Однак, ні місцевому, ні апеляційному судам не надано доказів існування будь-якого заснованого позивачем чи пов”язаного з ним (представником якого він був) волонтерського фонду на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, кошти за який були перераховані позивачем відповідачу 01 та 02 березня 2022 року. 
Колегія звертає увагу, що, відповідно до копій дублікатів квитанцій від 01.03.2022 на суму 9077,04 грн та 13500,00 грн, а також від 02.03.2022 на суму 12855,60 грн, платником є саме фізична особа — позивач ОСОБА_3 (а.с. 15-17). 
Крім того, у цивільній справі №202/6929/22 не було предметом розгляду питання щодо виконання чи невиконання умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу, кошти за яким були перераховані позивачем відповідачу 01 та 02 березня 2022 року. 
Місцевим судом в оскаржуваному рішенні викладено належну оцінку наданим у справі доказам, зокрема, накладним ПП ОСОБА_1 №Н-133 від 01 березня 2022 року, №Н-132 від 01 березня 2022 року та №Н-134 від 02 березня 2022 року, які не містять підпису отримувача товару (а.с. 124-126). Підстав для переоцінки цих доказів колегія не має. 
Інших доказів на підтвердження передачі позивачу товару (одноразового посуду) відповідачем не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів місцевим судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань. 
Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення місцевого суду про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія зазначає наступне. 
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. 
На підтвердження понесення позивачем ОСОБА_3 витрат на правову допомогу суду були надані копія угоди про надання правничої допомоги №09/07 від 09.07.2024, яка укладена між ОСОБА_3 та адвокатом Куліковою Г.Д., копія додаткової угоди №1 від 09.07.2024 до угоди №09/07 від 09.07.2024; акт про надання правничої допомоги від 22.01.2025 на суму 15000,00 грн; копія ордеру та свідоцтва адвоката (а.с. 141-145). 
У пункті 4 Додаткової угоди №1 від 09.07.2024 до угоди №09/07 від 09.07.2024 клієнт та адвокат погодили, що розмір гонорару є фіксованим та складає 15 000,00 грн.
Актом про надання правничої допомоги від 22.01.2025 за угодою про надання правничої допомоги №09/07 від 09.07.2024 ОСОБА_3 та адвокат Кулікова Г.Д. погодила, що надання професійної правничої допомоги по даній справі у місцевому суді (з урахуванням здійсненого аналізу судової практики, складання процесуальних документів у справі, участі в судових засіданнях) складає 15000,00 грн (а.с. 143). 
Отже, матеріалами справи підтверджено надання адвокаткою Куліковою Г.Д. правничої правової допомоги позивачу в місцевому суді, що погоджено в акті виконаних робіт.
Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. 
Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.
Заперечень (клопотання) відповідача про недотримання позивачем вимог стосовно співмірності витрат на професійну правничу допомогу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт - до місцевого суду подано не було. 
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано докази оплати вартості наданих послуг професійної правничої допомоги, - не свідчать про відсутність підстав для стягнення цих витрат із сторони з урахування положень статті 141 ЦПК України. Адже витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). 
Така позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Тому місцевий суд додатковим рішенням обґрунтовано здійснив розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, стягнувши зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. 
Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Не підлягає скасуванню законне і справедливе судове рішення лише з формальних міркувань. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  – залишити без задоволення. 
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2025 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року. 

Головуючий        Т.П. Красвітна

Судді         В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова