УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2324/25 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Григорусь Н.Й., Павицької Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/2324/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 , поданою через адвоката Копилову Еллу Рафаєліївну, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі – ТзОВ «УФО») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 186 687,62 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 24 499,99 грн; заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 116 127,65 грн; заборгованості за процентами, нарахованими ТзОВ «УФО» за 94 календарні дні – 46 059,98 грн.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 03 листопада 2023 року укладений договір №4111594 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала від первісного кредитора грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 24 500 грн зі сплатою 2% у день за користування кредитними коштами, на строк 360 днів, тобто до 27 жовтня 2025 року. На підставі договору факторингу від 26 липня 2024 року ТзОВ «УФО» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором. Строк кредитування на момент переходу права вимоги не закінчився, а тому ТзОВ «УФО» нарахувало заборгованість за процентами у розмірі 2% у день за 94 календарні дні. ОСОБА_1 у добровільному порядку зобов`язання не виконала, а тому утворилася вказана вище сума заборгованості.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «УФО» 112 700 грн заборгованості за договором від 03 листопада 2023 року №411594; судового збору - 1 462,36 грн та 3 000 грн за надання професійної правничої допомоги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ТзОВ «УФО» та відповідач ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Позивач ТзОВ «УФО», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення 88 200 грн, як заборгованості за процентами (1%= 245 грн*360 днів), скасувати та ухвалити нове, яким позов про стягнення суми заборгованості за процентами задовольнити у повному обсязі, стягнувши 162 187,63 грн, яка складається із: суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 116 127,65 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими ТзОВ «УФО» за 94 календарних днів, - 46 059,98 грн. 
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів із дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Кредитний договір №4111594 між сторонами укладений 03 листопада 2023 року, через що на момент виникнення спірних правовідносин законодавчі обмеження щодо розміру денної процентної ставки не були прийняті та відповідно не мали законної сили для виконання. Спірні правовідносини виникли 03 листопада 2023 року, тоді як зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрали чинності 24 грудня 2023 року (доповнено ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%). Згідно із частиною третьою ст.6 ЦК України: сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Законодавчі зміни не мають розповсюджуватися на спірні правовідносини, умови яких було погоджено сторонами та викладені у договорі №4111594 від 03 листопада 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту. В порушення п.3.1 договору та ст.1054 ЦК України суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від сплати процентів, у розмірі визначеному договором та повністю від процентів, нарахованих первісним та новим кредитором. Первісний кредитор та ОСОБА_1 погодилися із умовами договору. Позичальник не скористався правом передбаченим п.5.3.2 договору відмовитися від укладення договору без пояснення причин, лише у випадку виконання наступних необхідних умов: а) письмово повідомити про це товариство не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання та отримання примірника (оригіналу) цього договору. Таке повідомлення направляється позичальником первісному кредитору на електронну адресу або рекомендованим чи цінним листом за адресою місцезнаходження кредитора, що вказані в договорі; б) протягом семи календарних днів з дати направлення кредитору повідомлення, відповідно до попереднього підпункту договору, повернути кредитору загальну суму кредиту, одержану згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання кредитних коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою в цьому договорі. У випадку неповернення позичальником загальної суми кредиту та/або процентів за їх користування у зазначений строк, відмова позичальника від договору вважається такою, що не здійснювалася (не реалізована) і цей договір продовжує діяти на умовах, передбачених ним. Суд в ухваленому рішенні не звернув увагу п.9.9 договору згідно з яким: позичальник, підписуючи цей договір, підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», актуальні на дату укладення договору, редакція яких розміщена на веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Матеріали цивільної справи №348/3096/24 не містять судового рішення щодо визнання недійсним окремих умов договору. У межах спору у цивільній справі №279/2324/25 таким джерелом є договір №4111594 від 03 листопада 2023 року. Окрім того, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин максимального розміру денної процентної ставки – 1%, про що із урахуванням роз`яснень Національного банку України деталізовано. Матеріали цивільної справи не містять доказів зміни умов договору №4111594 від 03 листопада 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, через що суд першої інстанції помилково повністю відмовив у стягненні процентів за користування коштами. Також суд першої інстанції припустився помилки, через яку звільнив відповідача від сплати процентів у розмірі, визначеному договором №4111594 від 03 листопада 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у рішенні від 30 червня 2025 року суд першої інстанції не дослідив факт підписання договору від 03 листопада 2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 №4111594 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, спосіб та засоби, якими він укладався, якщо таке мало місце між сторонами. В позовній заяві ТзОВ "Українські фінансові операції" стверджує, що договір про споживчий кредит №4111594 підписано електронним підписом позичальника - відповідача, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Висновок суду та доводи ТзОВ "Українські фінансові операції" ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про дійсний факт укладання зазначеного кредитного договору між сторонами. Досліджуючи матеріали справи, суд не звернув уваги, що копія договору про споживчий кредит №4111594 від 03 листопада 2023 року в розділі «реквізити сторін» не має даних, передбачених п.12 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», як то одноразовий ідентифікатор, який може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір про споживчий кредит від 03 листопада 2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 №4111594 не містять відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме ОСОБА_1 , а тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження цією особою верифікації та ідентифікації згідно з вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. ОСОБА_1 не підписувала цей договір із будь-якими фінансовими компаніями і не отримувала кредитних коштів, а з боку позивача суду не надано достатніх і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 погодила всі істотні умови договору про споживчий кредит від 03 листопада 2023 року. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт укладання договору про споживчий кредит. Так, додаток 1 до договору – Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також наданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджені жодним доказом, у якій саме спосіб вона була подана з боку ОСОБА_1 , після чого ТзОВ «Лінеура Україна» надіслало теж у невідомий спосіб особі, яка звернулася за отриманням кредиту, за допомогою засобів зв`язку (чи на електронну пошту чи смс, чи іншим способом невідомо) одноразовий ідентифікатор, який і використано для підтвердження підписання договору про споживчий кредит. Лист ТзОВ “Пейтек Україна” від 26 липня 2024 року №20240726-3491, доданий позивачем до позовної заяви на підтвердження перерахування коштів відповідачу на платіжну картку від ТзОВ “Лінеура Україна”, який містить інформацію про проведену транзакцію, не підтверджений будь-якими платіжними документами про відповідне зарахування на рахунок відповідачки. До того, в інформації рахунок зашифрований, що не дає можливості належним чином пересвідчитись в дійсності такого переказу. Цей документ не може вважатися банківським документом та вважатися «платіжною інструкцією», оскільки постановою НБУ №163 від 29 липня 2022 року було затверджено «Інструкцію про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» (надалі - Інструкція). Надані позивачем документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за вказаним договором про споживчий кредит. У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку боргу відповідача. При зверненні до суду з позовом позивачем не надано доказів (виписок із рахунку або інших платіжних документів тощо), які підтверджують факт перерахування, отримання коштів відповідачем на виконання умов договору. ОСОБА_1 не здійснювала будь-яких перерахувань для погашення суми за тілом кредиту або за процентами, як і не визнає заборгованість за договором від 03 листопада 2023 року №4111594 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Надати контррозрахунок заборгованості за вказаним договором не представляється можливим за відсутності розрахунку з боку позивача за період із 03 листопада 2023 року до 26 липня 2024 року. Суд першої інстанції цього не врахував під час постановлення рішення у справі. Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за укладеним договором позивачем суду не надано. При вирішенні питання щодо стягнення процентів, встановивши співрозмірність нарахованих процентів по невиконаному зобов`язанню відповідача та, враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд мав у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір процентів до суми заборгованості за кредитом.

Відзивів на апеляційні скарги не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.19,20-21,23-24,32 т.2). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи. Крім того, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Також відповідно до норми частини п`ятої ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Згідно з частиною другою ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 03 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4111594, за допомогою ІТС ТзОВ «Лінеура Україна», доступ до якої забезпечується позичальнику через вебсайт або мобільний додаток «Credit7» на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.41-50 т.1).

Сума загального розміру кредиту складає 24 500 грн, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору (п.п.1.2, 1.3 договору).

Відповідно до п.1.4 договору тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2% у день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 1% у день та застосовується на таких умовах. Якщо позичальник до 02 грудня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник як учасник програми лояльності отримає від кредитора індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 32 646,25% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 14 405,20% річних (пункт 1.5 договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 200 900 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 193 550 грн (пункт 1.6.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору первісний кредитор надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 . 

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №4111594 (Графік платежів за договором), згідно з методикою Національного банку України, який містить розрахунок суми кредиту та процентів за користування кредитом із зазначенням термінів платежу, сума кредиту становить 193 550 грн та включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 169 050 грн, реальна річна процентна ставка становить 14 405,2% річних (а.с.31 т.1).

Підписавши цей кредитний договір, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання своєчасно повернути кредит та проценти за користування кредитом в порядку, передбаченому цим договором.

Отже, зі змісту договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03 листопада 2023 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання кредиту.

ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М692.

Із листа повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» для ТзОВ «Лінеура Україна» вбачається, що 03 листопада 2023 року 19:27:13 на суму 24 500 грн, номер транзакції в системі ТзОВ «Пейтек Україна» - 03d84dc8-7cc4-407a-81be-36382d5ae7ed, номер транзакції в системі ТзОВ «Лінеура Україна» - 41115941699032431, Session ID – 021855702992, сайт торгівця – https://credit7.ua, код авторизації – 205692, банк-еквайр – АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_2 (а.с.32 т.1).

Із наданої АТ «Ощадбанк» 07 травня 2025 року інформації щодо фінансового номеру телефону та руху коштів по банківському рахунку вбачається, що в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 емітована банківська платіжна картка № НОМЕР_3 ; фінансовий номер телефону ОСОБА_1 зазначений НОМЕР_4 , та на рахунок ОСОБА_2 зараховані кошти в сумі 24 500 грн дата проведення операції 05 листопада 2023 року о 05:11:25 (а.с.135-137 т.1). 

Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний картковий рахунок ОСОБА_1 не належить.

ТзОВ «Лінеура Україна» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов кредитного договору.

У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість.

Між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «УФО» 26 липня 2024 року укладений договір факторингу №26/07/2024, за умовами якого ТзОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.58-65,131-132).

У відповідності до наявних у матеріалах справи витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 26 липня 2024 року №26/07/2024, акта приймання-передачі Реєстру боржників від 23 вересня 2024 року до договору факторингу від 26 липня 2024 року №26/07/2024 ТзОВ «УФО» набуло право вимоги, в т.ч. до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03 листопада 2023 року №4111594 на загальну суму 140 627,64 грн за 207 днів прострочення кредитного зобов`язання (а.с.51,131-132).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною третьою ст.215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому, зокрема, ЦК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 частини другої ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із урахуванням викладеного, належить зробити висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно з частиною першою ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Договір, укладений в електронній формі, підписується електронним підписом.

Відповідно до частини першої ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, у якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до умов договору від 03 листопада 2023 року №4111594, цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору в розумінні Закону України «Про електронну комерцію».

Загальний розмір кредиту (сума кредиту) за цим договором становить 24 500 грн.

Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.1.2 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п.2.1 договору).

Дата надання кредиту – 03 листопада 2023 року або 04 листопада 2023 року (п.2.2 договору).

Відповідно до п.1.4 договору тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2% у день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 1% у день та застосовується на таких умовах. Якщо позичальник до 02 грудня 2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник як учасник програми лояльності отримає від кредитора індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 32 646,25% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 14 405,20% річних (пункт 1.5 договору).

У пункті 10 «Реквізити сторін» договору зазначено, що договір відповідачем підписано електронним підписом (номер пароля М692).

Отже, між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 досягнута згода щодо істотних умов договору, на підставі якої остання отримала кредит у сумі 24 500 грн.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитися з розміром процентів за користування, стягнутих судом першої інстанції.

Так, Законом України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір №4111594 укладений сторонами 03 листопада 2023 року, тобто до набрання чинності цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» доповнено ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

За положеннями пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів із дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, а з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд першої інстанції не врахував, що сторонами кредитний договір укладений до набрання відповідним Законом чинності та цим Законом введено поетапне зменшення розміру денної процентної ставки, внаслідок чого, наведений судом першої інстанції розрахунок заборгованості, виходячи із максимальної денної процентної ставки на рівні 1% за весь період кредитування, є неправильним. 

Апеляційний суд, реалізуючи свій процесуальний обов`язок, вважає необхідним навести власний розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом від 03 листопада 2023 року №4111594, укладеним між сторонами.

Отже, у період із 03 листопада по 02 грудня 2023 року (30 днів) проценти слід обраховувати, виходячи з процентної ставки 1% у день, що в результаті складає 7 350 грн (24 500*1%*30). Вказаний розмір процентів погоджений сторонами у кредитному договорі від 03 листопада 2023 року №4111594 (п.п.1.4.2 договору).

Наступний період із 03 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (142 дні) проценти необхідно обраховувати, виходячи з процентної ставки 2% у день, що в результаті складає 69 580 грн (24 500*2%*142). Вказаний розмір процентів погоджений сторонами у кредитному договорі від 03 листопада 2023 року №4111594 та відповідає Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування».

Наступний період із 23 квітня по 20 серпня 2024 року (120 днів) проценти слід обрахувати, виходячи з процентної ставки 1,5%, що в результаті складає 44 100 грн (24 500*1,5%*120). Такий розмір процентної ставки узгоджується із Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування».

У подальшому, в період із 21 серпня по 27 жовтня 2024 року (68 днів) проценти слід обрахувати, виходячи з процентної ставки 1%, що в результаті складає 16 660 грн (24 500*1%*68). Такий розмір процентної ставки узгоджується із Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до листа ТзОВ «Пейтек» від 13 травня 2025 року №20250513-7 на рахунок ТзОВ «Лінеура Україна» із платіжної картки споживача 02 грудня 2023 року 18:25:30 перераховані кошти в сумі 7 350 грн (а.с.133). Отже, ОСОБА_1 02 грудня 2023 року сплатила заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 7 350 грн, як передбачено в додатку 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03 листопада 2023 року №4111594. Матеріали справи не містять доказів на спростування обставини, що вказаний платіж був здійснений не відповідачем, а іншою особою.

Ураховуючи викладене, заборгованість ОСОБА_1 за процентами за користування кредитними коштами складає суму 130 340 грн ((7 350 + 69 580 + 44 100 + 16 660) – 7 350 грн).

Разом із тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій ст.509 та частинах першій та другій ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору на вкрай невигідних для неї умовах, які відповідач не могла оцінити належно.

Окрім того, з огляду на приписи частини четвертої ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих процентів за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктом 1.2 зазначеної вище Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9,13,14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст.3, частині третій ст.509 та частинах першій та другій ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі №132/1006/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних процентів), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Позиція щодо непропорційно великої суми процентів підтримана й у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року в справі №679/1103ц/23. 

Колегія суддів враховуючи, що нарахована сума процентів є непропорційно великою до тіла кредиту, що є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить принципам розумності і добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, а тому приймаючи до увагу судову практику, на яку орієнтує Верховний Суд, вважає можливим зменшити суму процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, із 130 340 грн до 40 000 грн.

Ураховуючи викладене вище та керуючись положеннями ст.376 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, тобто про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором в сумі 64 499,99 грн, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 24 499,99 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 40 000 грн. У задоволенні решти позову, тобто, у стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 122 187,63 грн відмовляється за безпідставністю таких вимог.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що вона не підписувала договір та не отримувала коштів спростовуються викладеним вище та додаткового правового обґрунтування не потребують.

Відповідно до частини тринадцятої ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, то ТзОВ «УФО» на підтвердження заявлених витрат надано суду першої інстанції: договір про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року №01/08/2024-А, укладений між ТзОВ «УФО» та адвокатом Дідухом Є.О.; детальний опис робіт (наданих послуг) від 11 грудня 2024 року №4111594; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Відтак, позивачем доведено в суді першої інстанції належними доказами понесені витрати за надання професійної правничої допомоги.

Позов задоволений на 34,55%, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 3 455 грн (10 000*34,55%).

За звернення до суду із позовом ТзОВ «УФО» сплатило 2 422,40 грн судового збору, за подання апеляційної скарги - 3 633,63 грн. Отже, із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «УФО» підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 092,36 грн (6 056,03 грн*34,55%).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 заплатила судовий збір у сумі 2 906,88 грн, її апеляційна скарга задоволена на 65,45%, а тому на її користь з позивача підлягає стягненню 1 902,55 грн судового збору за подання апеляційної скарги (2 906,88 грн* 65,45%).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану через адвоката Копилову Еллу Рафаєліївну, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором в сумі 64 499 грн 99 коп., яка складається із: тіла кредиту в розмірі 24 499,99 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 40 000 грн, а також судовий збір у сумі 2 092 грн 36 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 455 грн.
У задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 902 грн 55 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення – 26 січня 2026 року.

Головуюча Судді: