Справа № 739/825/25
Провадження № 1-кп/739/60/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року         м. Новгород-Сіверський
Новгород - Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 , 
за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новгород – Сіверський Чернігівської області кримінальне провадження № 12025270320000153 від 18.04.2025 року стосовно: ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобідка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого офіційно, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Зокрема, на строк 90 діб Указом Президента України № 26/2025 року, затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025 року та Указом Президента України № 235/2025 року, затвердженого Законом України № 4356-IX від 16.04.2025 року. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, яка в подальшому неодноразово продовжувалася. Зокрема, на строк 90 діб Указом Президента України № 27/2025, затвердженого Законом України № 4221-IX від 15.01.2025 року та Указом Президента України від 15.04.2025 року № 236/2025. Таким чином, воєнний стан та загальна мобілізація мали місце у квітні 2025 року й тривають на даний час. Відповідно, виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про оборону України», в Україні з 24 лютого 2022 року триває особливий період. ОСОБА_5 , 15.04.2025 року о 12 год. 25 хв., перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , будучи військовозобов`язаним і визнаним за рішенням військово-лікарської комісії придатним за станом здоров`я до військової служби, був належним чином повідомлений у встановленому законом порядку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08 год. 00 хв. 16.04.2025 року, для відправки на проходження військової служби за мобілізацією на особливий період. Однак, ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за відсутності обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали останньому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин від отримання повістки на відправку для проходження військової служби відмовився та у подальшому не прибув у визначені в ній час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконавши таким чином покладені на нього ст. 65 Конституції України та ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язки, спрямовані на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ухилившись таким чином від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України визнав частково, в частині того, що він розуміє, що має обов`язок захищати державу, але за станом здоров`я не може цього робити. Показав, що у 15.04.2025 року в с. Путивськ Новгород-Сіверського району Чернігівської області його, на власному автомобілі, зупинили працівники поліції та ТЦК та запропонували проїхати в м. Новгород-Сіверський до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки його оголошено в розшук, він добровільно проїхав на власному авто до ТЦК і там надав документ про проходження ВЛК, а коли йому працівники РТЦК та СП запропонували та оголосили вголос повістку про необхідність з`явитись до ТЦК 16.04.2025 року о 8:00 год. для відправки на проходження військової служби, то він категорично відмовився отримувати повістку і в призначений час та дату не з`явився за викликом. Підтвердив, що йому оголосили та роз`яснили про відповідальність за ст.336 КК України у випадку неявки на відправку. В подальшому відносно нього поліцією було порушено кримінальну справу за ухилення від призову на військову службу.             Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення, його вина підтверджується наступними дослідженими судом, належними та допустимими, доказами, а саме:         - показами свідка ОСОБА_6 наданими ним в судовому засіданні, який показав, що він проходить службу та займає посаду начальника групи персоналу ІНФОРМАЦІЯ_3 та згідно наказу №708 від 27.12.2024 мав дозвіл станом на 15.04.2025 року на вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним в зоні відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_3 . 15.04.2025 року до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками поліції, у зв`язку з оголошенням в розшук, був доставлений ОСОБА_5 , якого було направлено до лікарні для проходження ВЛК. Згідно висновку ВЛК останнього визнано придатним до військової служби в військових частинах забезпечення, ТУК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони. Він особисто під відеозапис відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оголосив ОСОБА_5 бойову повістку, яку останній відмовився отримувати, про що в присутності свідків було складено акт про факт відмови та ОСОБА_5 було роз`яснено наслідки неявки по повістці та відповідальність, передбачена ст. 336 КК України. ОСОБА_5 так і не прибув за викликом по повістці 16.04.2025 року, тому і було передано матеріали відносно нього до поліції;       - повідомленням про вчинення кримінального правопорушення скоєного ОСОБА_5 від 16.04.2025, яке зареєстроване 18.04.2025 за № 12025270320000153 (а.с.33, 39);    - рапортом Т.в.о. начальника СРПП Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області від 18.04.2025 року про встановлення факту вчинення кримінального правопорушення за ст. 336 КК України громадянином ОСОБА_5 (а.с.38);       - доповідною запискою головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_3 про вчинення громадянином ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (а.с.41);         - постановою та протоколом слідчого СВ Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про зняття показань, технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото, кінозйомки, відеозапису від 23.04.2025 року (а.с.46- 49);         - постановою слідчого СВ Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про визнання документом у кримінальному провадженні оптичного носія інформації DVD-R диску від 23.04.2025 року, на якому зафіксовано процес вручення повістки на відправку ОСОБА_5 (а.с.50- 51);        - постановою від 23.04.2025 про приєднання до провадження речового доказу, а саме оптичного носія інформації DVD-R диска (а.с.52-53);        - протоколом огляду речового доказу, а саме DVD-R диска від 23.04.2025 року (а.с.54 -56); - протоколом огляду речових доказів від 25.04.2025 року, а саме: оригіналу повістки на відправку; акту про факт відмови від отримання бойової повістки; картки обстеження та медичного огляду; довідки №1188 ВЛК; картки професійно-психологічного відбору кандидата; карткою професійного відбору кандидата; аркуш доведення положень законодавства України щодо адміністративної та кримінальної відповідальності військовослужбовців (а.с.57- 69);               - постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів (а.с.70);            - відповіддю з Управління соціального захисту населення, сім`ї та праці Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області №05-05/578 від 23.04.2025 року відсутність відомостей щодо необхідності постійного стороннього догляду ОСОБА_8 (а.с.82);            - витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.12.2024 № 708 про призначення представників, уповноважених проводити перевірки військово-облікових документів та вручати повістки військовозобов`язаним (а.с.87-88);      - копією військового квитка на ім`я ОСОБА_5 від 19.05.2002 року (а.с. 115- 120);   - характеризуючими матеріалами на обвинуваченого ОСОБА_5 (а.с.121-142).   Доводи сторони захисту про те, співробітник ІНФОРМАЦІЯ_3 не вчиняв дії щодо вручення (передачу) ОСОБА_5 повістки на відправку, а лише оголосив обвинуваченому її зміст, що на думку захисника не являється об`єктивною стороною складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, розміщеним на оптичному носії інформації DVD-R диску від 23.04.2025 року, на якому зафіксовано процес вручення повістки на відправку ОСОБА_5 ..            Так, наведеними доказами підтверджено, що ОСОБА_5 є суб`єктом злочину, а також підтверджується наявність в його діях суб`єктивної сторони злочину у формі прямого умислу, та об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину.        Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.         Приписами ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.           Частиною 1ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.        Відповідно до ч. 1ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.       Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доводиться належними, допустимими й беззаперечними вищезазначеними доказами, повно, всебічно та об`єктивно проаналізованими, оціненими в їх сукупності та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду даного кримінального провадження.              Так, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду доводи сторони захисту про відсутність вини та умислу на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 ..  Диспозицією ст.336 КК України передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.          За приписами ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз.3 ч. 3 цієї статті).   Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:       - перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;            - смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).    Об`єкт правопорушення в широкому розумінні є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.      Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.          Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.       Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.  Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.      Вище наведені докази досліджені судом, доводять без будь-яких сумнівів, що обвинувачений ОСОБА_5 був повідомлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 саме на 08 год. 00 хв. 16.04.2025 для подальшого направлення на військову службу, але умисно, будучи придатним за станом здоров`я до військової служби в військових частинах забезпечення, ТУК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони. та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не прибув у визначений у повістці день та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто своїми діями ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.         Поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 , беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову.           Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.       Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та досліджені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом також не встановлено. Досліджені в судовому засіданні докази узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, спроможних спростувати висновки суду при розгляді справи, не встановлено.            Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.     У цьому контексті Суд зауважує, що однією із загальних засад кримінального провадження є його диспозитивність, закріплена ч. 1 ст. 26 КПК. За змістом цієї норми сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.  Інша загальна засада кримінального провадження - це змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зміст цієї засади розкрито в ч. 1 ст. 22 КПК, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, визначеними цим Кодексом.              Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена поза розумним сумнівом під час судового розгляду та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.     Суд, керуючись ст. 65 КК України, при призначені покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.       Згідно класифікації злочинів, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення яке відноситься до категорії нетяжких злочинів.    З вивчення в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, неодружений, офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно.           У відповідності до ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.          Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.            Відповідно до досудової доповіді Новгород-Сіверського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства є можливим. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, що передбачені ч.1 ст.76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст.76 КК України, зокрема: не виїджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконати заходи, передбачені пробаційною програмою.          Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд враховує вимоги ст. ст.50 та 65 КК України, зокрема те, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. При цьому, суд враховує, що ухилення від захисту Батьківщини в період воєнного стану під час військової агресії ворога свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.       При обранні виду та міри покарання, суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке є нетяжким, беручи до уваги дані, які характеризують його особу вказані вище, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, а також ставлення його до скоєного та приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК України, з огляду на наступне.             За змістом ст.75 КК України, прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.     На території України введений воєнний стан, який триває, призначення судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самими обвинуваченим, так і іншими особами.   Суд враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки, як зазначено у висновках, що містяться у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 (справа № 595/461/23 провадження № 51-7014км23), відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та в умовах воєнного стану є неприпустимою. Відповідно до ч. 1ст.1 Закону України«Про військовийобов`язокі військовуслужбу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст.1 та ч. 2 ст.50 КК України.    Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а саме: 
- оптичний носій інформації DVD-R диск, визнаний постановою від 23.04.2025 про приєднання до провадження речового доказу та знаходиться в матеріалах кримінального провадження – підлягає залишенню в матеріалах судової справи;       -оригінали повістки на відправку № 42 від 15.04.2025 року на ім`я ОСОБА_5 на 1 арк. та акт про факт відмови ОСОБА_5 від отримання повістки від 15.04.2025 року на 1 арк., що зберігаються в матеріалах кримінального провадження – підлягають залишенню в матеріалах судової справи;   
- оригінали документів, а саме: аркуша з роз`ясненням ОСОБА_5 положення ст. 336 КК України на 1 арк.; аркуша доведення ОСОБА_5 вимог законодавства на 1 арк.; довідки ВЛК № 1188 на ім`я ОСОБА_5 на 1 арк.; картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_5 від 09.10.2024 на 1 арк.; акту № 5 від 15.04.2025 на 1 арк.; картки соціально – психологічного вивчення кандидата для проходження військової служби за мобілізацією у ЗСУ на 2 арк.; картки професійно-психологічного відбору кандидата на 1 арк.; картки професійного відбору кандидата на 1 арк., передані на відповідальне зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_3 – підлягають передачі в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 , після набрання вироком законної сили. Обрати запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, взявши останнього під варту в залі суду. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання.               На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,371,374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк - 3 (три) роки 3 (три) місяці.       Обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши останнього під варту в залі суду. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання.             Речові докази, а саме: 
- оптичний носій інформації DVD-R диск, визнаний постановою від 23.04.2025 про приєднання до провадження речового доказу та знаходиться в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах судової справи;         -оригінали повістки на відправку № 42 від 15.04.2025 року на ім`я ОСОБА_5 на 1 арк. та акт про факт відмови ОСОБА_5 від отримання повістки від 15.04.2025 року на 1 арк., що зберігаються в матеріалах кримінального провадження – залишити на зберіганні в матеріалах судової справи;              - оригінали документів, а саме: аркуша з роз`ясненням ОСОБА_5 положення ст. 336 КК України на 1 арк.; аркуша доведення ОСОБА_5 вимог законодавства на 1 арк.; довідки ВЛК № 1188 на ім`я ОСОБА_5 на 1 арк.; картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_5 від 09.10.2024 на 1 арк.; акту № 5 від 15.04.2025 на 1 арк.; картки соціально – психологічного вивчення кандидата для проходження військової служби за мобілізацією у ЗСУ на 2 арк.; картки професійно-психологічного відбору кандидата на 1 арк.; картки професійного відбору кандидата на 1 арк., передані на відповідальне зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_3 – передати в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 , після набрання вироком законної сили. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Новгород – Сіверський районний суд Чернігівської області, протягом 30 днів з моменту його проголошення.             Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку, після його проголошення, негайно вручається обвинуваченому та прокурору.         Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1