ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року
м. Харків
справа № 638/1764/25
провадження № 22-ц/818/1322/26 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого -   Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Яцини В.Б., 
за участю секретаря –  Муренченко С.А., 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерське господарство «Стельмахівське», ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2025 року в складі судді Агапова Р.О.
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Стельмахівське», ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними.
У жовтні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що відповідачами вчинено фіктивні правочини, а саме укладені договори купівлі-продажу майна за наявності невиконаних кредитних зобов`язань, хоча справжня мета цих правочинів убезпечити майно від майбутнього звернення стягнення на нього.
Зазначило, що банку під час розгляду справи стало відомо про те, що автомобіль марки LAND ROVER, 2021 р.в. модель RANGE ROVER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_1 неодноразово перереєстровано на нових власників, зокрема 13.05.2025 вказаний автомобіль зареєстровано на ОСОБА_4 .
Посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження вказаного майна, що фактично нівелює судовий захист позивачу, за яким він звернувся.
Просив заборонити ОСОБА_4 , Головному сервісному центру МВС та його територіальним сервісним центрам, Державній прикордонній службі України вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію, перереєстрацію, відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше), вивезення за межі України транспортного засобу: автомобіль марки LAND ROVER, 2021 р.в. модель RANGE ROVER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2025 року заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову – задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 , Головному сервісному центру МВС та його територіальним сервісним центрам, Державній прикордонній службі України вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію, перереєстрацію, відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше), вивезення за межі України транспортного засобу: автомобіль марки LAND ROVER, 2021 р.в. модель RANGE ROVER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 .
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_4 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити банку у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи заяви про забезпечення позову суд по суті обмежив суб`єктивні права, свободи та інтереси особи, яка не була станом на день винесення оскаржуваної ухвали взагалі учасником справи. Зазначив, що він немає ніякого відношення до відповідачів у даній справі, не перебуває з ними в жодних стосунках ані ділових, ані сімейних, в тому числі не має зобов`язань перед позивачем. Оскаржуваною ухвалою відбувається обмеження його прав на розпорядження майном, яке він придбав на законних підставах.

06.01.2026 за допомогою системи «Електронний суд» Акціонерно товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вважало ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою та зазначило, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного майна, що фактично нівелює судовий захист позивача, за яким він звернувся.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Стельмахівське», ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки LAND ROVER, 2021 р.в. модель RANGE ROVER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 укладений 26.08.2022 у ТСЦ 0741 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки TOYOTA, 2021 р.в. модель LAND CRUISER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_3 укладений 03.09.2022 у ТСЦ 4646 РСЦ ГСЦ МВС в Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях між Фермерським господарством «Стельмахівське» та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ).
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 лютого 2025 року заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб транспортного засобу марки LAND ROVER, 2021 р.в. модель RANGE ROVER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 26.08.2022 у ТСЦ 0741 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях; вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб транспортного засобу марки TOYOTA, 2021 р.в. модель LAND CRUISER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 03.09.2022 у ТСЦ 4646 РСЦ ГСЦ МВС в Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2025 року відкрито провадження у справі.
Звертаючись до суду з позовом Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» посилалося на те, що між банком та Фермерським господарством «Стельмахівське» укладено чотири кредитних договори, а саме: кредитний договір № 34250278-КД-1 на суму 2205586,80 грн; кредитний договір №34250278-КД-2 на суму 1000000,00 грн; кредитний договір №34250278-КД-3 на суму 5820587,52 грн та кредитний договір №34250278-КД-4 на суму 4869111,28 грн.
З метою забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитних договорів, між банком та Фермерським господарством «Стельмахівське» щодо договорів кредиту № 34250278-КД-1, №34250278-КД-3 та №34250278-КД-4 укладено договори застави сільськогосподарської техніки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, щодо всіх кредитних договорів між банком та ОСОБА_6 укладено договори поруки.
Рішеннями Господарського суду Луганської області позовні заяви банку до Фермерського господарства «Стельмахівське», ОСОБА_6 задоволено та стягнуто заборгованість за вказаними кредитними договорами.
Сватівським відділом державної виконавчої служби у Сватівському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління з метою виконання судових наказів у справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 34250278-КД-1, №34250278-КД-3 та №34250278-КД-4 відкриті виконавчі провадження боржником за яким є Фермерське господарство «Стельмахівське» та ОСОБА_6 . На сьогоднішній день виконавчі провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Луганської області щодо стягнення заборгованості з відповідачів тривають та заборгованість останніми не сплачується. Загальна заборгованість Фермерського господарства «Стельмахівське» за кредитними договорами, укладеними з АТ КБ «Приватбанк» складає 14 686 498,54 грн.
На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду міста Харкова від 15.09.2025 РСЦ ГСЦ МВС У Дніпропетровській та Запорізькій областях вих. № 31/29/14192232025 від 22.09.2025 (149831) повідомлено, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів автомобіль марки «LAND ROVER RANGE ROVER», 2021 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 :
25.11.2021 в ГСЦ МВС № 6350 на підставі вантажно-митної декларації № UA100400/2021/092719 від 04.10.2021, акту огляду № 5315/21/001624 від 23.11.2021 та договору купівлі-продажу укладеному у СГ № 238/21А від 19.11.2021 р. (ТОВ «АВТО ГРАФ М») з номерним знаком НОМЕР_5 , зареєстровано за ОСОБА_6 ; 
26.08.2022 в ТСЦ МВС № 0741 на підставі акту огляду № 8096/22/03363 від 19.08.2022, договір купівлі-продажу укладений у СГ № 8096/22/008444 від 19.08.2022 (ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО»), з номерним знаком НОМЕР_6 , перереєстровано на ОСОБА_2 ;
22.02.2023 в ТСЦ ( МВС № 0741 на підставі акту огляду експерта (новий) серії 0741 № 608180 від 21.02.2023, доручення покупця серії НСТ № 461978 від 21.02.2023, доручення продавця серії НСА № 988889 від 06.08.2022, договір купівлі-продажу укладений в ТСЦ МВС № 0741 № 0741/2023/3671111 від 22.02.2023 з номерним знаком НОМЕР_7 , перереєстровано на ОСОБА_7 ;
17.10.2023 в ТСЦ МВС № 1242 на підставі доручення продавця серії НРС № 975196 від 16.10.2023 (пр. нотаріус ХМНО Ральченко К.Ю.), договір купівлі-продажу укладений в ТСЦ МВС № 1242 № 1242/2023/4110009 від 17.10.2023 з номерним знаком НОМЕР_7 , перереєстровано на ОСОБА_8 ;
07.12.2023 в ТСЦ МВС № 1244 на підставі акту огляду № 5879/23/003213 від 06.12.2023, акту огляду експерта (новий) серії 1242 № 2297856 від 17.10.2023, договору купівлі-продажу укладеному у СГ № 5879/23/013570 від 06.12.2023 (ТОВ «АГЕНСТВО НЕЗАЛЕЖНИХ ЕКСПЕРТИЗ», з номерним знаком НОМЕР_7 , перереєстровано на ОСОБА_9 ;
24.04.2024 в ТСЦ МВС № 1241 на підставі доручення продавця серії НТЕ № 552758 від 23.04.2024, договір купівлі-продажу укладений в ТСЦ МВС № 1241 № 1241/2024/4490384 від 24.04.2024 з номерним знаком НОМЕР_8 , перереєстровано на ОСОБА_8 ;
29.03.2025 в ТСЦ МВС № 1241 на підставі доручення продавця серії НТС № 916382 від 22.03.2025 (пр. нотаріус Мельнічук В.І.), доручення покупця № б/н від 26.03.2025 (ТОВ «АЕЛІТА ПРЕМІУМ»), довідка ТЦКСІІ № 1/2206 від 25.03.2025 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), договір купівлі-продажу укладений в ТСЦ МВС № 1241 № 1241/2025/5240172 від 29.03.2025 з номерним знаком НОМЕР_9 , перереєстровано на ТОВ «АЕЛІТА ПРЕМІУМ»;
13.05.2025 в ТСЦ МВС № 2341 на підставі акту огляду № 5621/25/000048 від 09.05.2025 договір купівлі-продажу укладений у СГ № 5621/2025/210 від 09.05.2025 (ТОВ «АЕЛІТА ПРЕМІУМ») з номерним знаком НОМЕР_10 , перереєстровано на ОСОБА_4 .
Банк вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання судового рішення. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2025 року, зокрема, клопотання представника про залучення третьої особи – задоволено, залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
До видів забезпечення позову законом віднесено, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України). За змістом наведених норм це стосується майна, що належить відповідачу.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».
Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22, від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18 (провадження № 61-15167св21).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
У постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.
Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19 (провадження № 61-18169св19) зазначено, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи. З наявної в матеріалах справи заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру стосуються прав третьої особи, яка не є відповідачем у справі. При цьому забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно. Відтак, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, і суд повинен виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги. Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норму процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову».
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 травня 2024 року у справі № 824/2/24 (провадження № 61-1444ав24).
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 372/333/20 (провадження № 61-19492св20) та від 21 квітня 2022 року у справі № 755/5300/21 (провадження № 61-18391св21), від 18 січня 2023 року у справі № 755/9322/20 (провадження № 61-14783св20), від 25 вересня 2024 року у справі № 756/19178/21 (провадження № 61-13112св23), від 30 липня 2025 року у справі № 752/22157/20 (провадження № 61-4734св25).
Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що предметом спору у справі, що розглядається, є визнання договорів недійсними.
В заяві про забезпечення позову Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просило заборонити ОСОБА_4 , Головному сервісному центру МВС та його територіальним сервісним центрам, Державній прикордонній службі України вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію, перереєстрацію, відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше), вивезення за межі України транспортного засобу: автомобіль марки LAND ROVER, 2021 р.в. модель RANGE ROVER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 .
Матеріали оскарження ухвали свідчать та не заперечується сторонами, що вказане майно належить на праві власності ОСОБА_4 .
Разом з тим судом встановлено, що на час постановлення оскаржуваної ухвали суду від 16 жовтня 2025 року власника автомобіля марки LAND ROVER, 2021 р.в. модель RANGE ROVER, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 ОСОБА_4 не було залучено до участі у справі.
В свою чергу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 16.10.2025 просило залучити ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи та ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2025 року залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 
Таким чином ОСОБА_4 на момент забезпечення позову судом першої інстанції не був відповідачем у справі, а лише після постановлення ухвали про забезпечення позову має статус третьої особи.
Процесуальні дії суду, які вчинені після постановлення ухвали про забезпечення позову, а саме залучення до участі у справі власника вказаного майна, не свідчать про законність ухвали суду першої інстанції на час її постановлення. 
Крім того, ОСОБА_4 залучений до участі у справі в якості третьої особи, на майно якої не може бути накладено заходи забезпечення позову, так як третя особа не є стороною у справі (стаття 48 ЦПК України).
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув увагу на те, що на момент задоволення заяви про забезпечення позову фактично було вирішено питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником спірного майна та не є стороною у цій справи, тобто ОСОБА_4 , що є недопустимим.
З огляду на викладене висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову є помилковими та такими, що суперечать вимогам статей 149, 150 ЦПК України. Факт залучення ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, не спростовує вищевказані правові висновки, оскільки у суду наявні правові підстави для обтяження нерухомого майна, яке є предметом спору і належить виключно відповідачу у справі. 
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, необґрунтовано задовольнив заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.
Керуючись ст. ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 , – задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина