ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10789/23  Номер провадження 22-ц/814/420/26	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Борзовець Олександр Володимирович, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙАРД», в інтересах якого діє представник - адвокат Лазоренко Юрій Миколайович, на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року (повний текст рішення складено 20 червня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙАРД» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітної плати, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії - 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙАРД» (далі – ТОВ «ЙАРД») про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітної плати, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач на сайті «Work.ua» знайшла вакансію адміністратора в дитячий садок, яку розмістило ТОВ «ЙАРД».
Пройшовши співбесіду та погодивши усі істотні умови працевлаштування, 17 лютого 2023 року вона приступила до виконання обумовлених із роботодавцем завдань, зокрема, до її посадових обов`язків належало: зустріч дітей та батьків, прийом телефонних дзвінків, ведення клієнтів, надання інформації щодо характеру послуг, які надаються Товариством, підтримка усіх процесів роботи дитячого простору, замовлення харчування, ведення документації, організація й проведення екскурсій тощо. Також до обов`язків позивача належало здійснення розрахунків із клієнтами, прийняття грошових коштів за надані Товариством послуги, тобто на позивача також було покладено матеріальну відповідальність.
Однак через нетривалий проміжок роботи їй стали затримувати заробітну плату, аргументуючи невиплату грошових коштів відсутністю грошових надходжень, важкою економічною обстановкою, воєнним станом. Відносини із керівництвом стали погіршуватись, керівник Товариства не реагував на необхідність виконання своїх прямих обов`язків як роботодавця. Позивач, не маючи можливості отримати належну їй заробітну плату та неналежне ставлення до неї, як до працівника, прийняла рішення розірвати трудові відносини із ТОВ «ЙАРД».
06 вересня 2023 року позивач припинила трудові відносини з Товариством, але остаточного розрахунку відповідачем так і не було здійснено, а при видачі трудової книжки вона встановила, що у ній не було записів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Вимогу вписати відомості про роботу у трудову книжку, посадові особи Товариства проігнорували. Також позивач здійснила запит щодо сплати податків за неї, як за найманого працівника. Відповідно до отриманих відомостей за 2023 рік відрахувань здійснено не було.
Товариство на адвокатський запит повідомило, що ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах із ТОВ «ЙАРД», а у період з 06 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року проходила стажування.
Таким чином, на глибоке переконання позивача, ТОВ «ЙАРД» грубо порушило права ОСОБА_1 , не дотримало фундаментальної трудової гарантії – оплати праці, не здійснило податкових відрахувань за позивача як за найманого працівника.
Оскільки станом на 2023 рік мінімальна заробітна плата за місяць становить 6700,00 грн, а період її роботи становить 6,5 місяців, то позивач просить стягнути з відповідача суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 43550,00 грн.
Крім того, на підставі статей 10, 24 Закону України «Про відпустки», враховуючи, що вона пропрацювала у ТОВ «ЙАРД» безперервно протягом 6 місяців, позивач просить стягнути компенсацію за невикористану відпустку при звільненні. Загальна кількість календарних днів, які ОСОБА_1 перебувала на роботі, становить 279 днів, сукупний дохід, беручи за основу розрахунку мінімальну заробітну плату – 43550,00 грн, таким чином, вартість одного дня становить 156,09 грн, при тривалості основної щорічної відпустки 24 календарних дні, сума компенсації становить 3746,23 грн.
Таким чином, позивач фактично вступила із відповідачем у трудові відносини, відповідач взяв на себе зобов`язання дотримуватись передбачених законом трудових гарантій, зокрема, гарантій щодо оплати праці та сплати податкових платежів, однак не дотримався взятих на себе обов`язків, що спричинило порушення її прав та законних інтересів, які підлягають захисту у судовому порядку.
Також неправомірними діями відповідача, які полягають як у незаконній відмові у виплаті належної їй заробітній плати, завдано моральної шкоди. Сам факт безпідставного позбавлення оплати її праці, тобто позбавлення винагороди, на яку вона отримала право на законних підставах, свідчить про порушення її законних прав, а, отже, і завдання моральної шкоди.
Набуття позивачем статусу працівника породжує право «правомірних очікувань» та «законного сподівання» на отримання передбачених трудовим законодавством гарантій, а також отримання грошових коштів, однак протиправна відмова відповідача у виплаті таких коштів позбавила її права мирно володіти своїм майном.
Тривалість відсутності виплати негативно впливала на емоційний стан позивача, вона була вимушена обмежувати себе у задоволенні базових потреб, не могла брати участь у соціальному житті, відчувала пригнічений стан внаслідок відсутності належної оплати її праці в порівнянні з її оточенням.
Породження у неї негативних емоцій, пригніченого стану, відчуття меншовартості та недооцінка власних сил і здібностей завдала значної моральної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача, оскільки завдана моральна шкода перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із неправомірними діями ТОВ «ЙАРД». Позивач оцінює спричинену їй моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. 
Враховуючи викладене, позивач просить суд: встановити факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «ЙАРД» з 17 лютого 2023 року до 06 вересня 2023 року; стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 17 лютого 2023 року до 06 вересня 2023 року у розмірі 43550,00 грн; стягнути з відповідача компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період з 17 лютого 2023 року до 06 вересня 2023 року у розмірі 3746,23 грн; зобов`язати ТОВ «ЙАРД» нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 за період роботи з 17 лютого 2023 року до 06 вересня 2023 року; стягнути з ТОВ «ЙАРД» на користь ОСОБА_1 понесену моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн та усі понесені судові витрати, а саме витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 грн.
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року позов  ОСОБА_1 до ТОВ «ЙАРД» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітної плати, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Встановлено факт перебування у трудових відносинах ОСОБА_1 з ТОВ «ЙАРД» з 06 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року. 
Стягнуто з ТОВ «ЙАРД» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період з 06 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року у розмірі 2621,74 грн.
Стягнуто з ТОВ «ЙАРД» на користь ОСОБА_1 суму коштів за спричинену моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ЙАРД» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн. 
Зобов`язано ТОВ «ЙАРД» нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 виходячи з розміру щомісячної заробітної плати у розмірі 6700,00 грн за період роботи з 06 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року.
В іншій частині позову відмовлено. 
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
З рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року не погодилися сторони справи та оскаржили його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційні скарги, в яких прохали суд: позивач – скасувати оскаржуване рішення місцевого суду у частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ЙАРД» на її користь невиплаченої заробітної плати за період з 17 лютого 2023 року до 06 вересня 2023 року у розмірі 43550,00 грн і винести у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ «ЙАРД» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 17 лютого 2023 року до 06 вересня 2023 року у розмірі 43550,00 грн, а також усі судові витрати покласти на відповідача; відповідач – оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, а також вирішити питання судових витрат. 
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 .
У поданій апеляційній скарзі позивач наголошує, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення у частині відмови у стягненні невиплаченої заробітної плати, пославшись на норму статті 117 КЗпП України, не взяв до уваги відсутність поданих відповідачем доказів, що підтверджують виплату ОСОБА_1 грошових коштів. Крім того, позивач зазначає, що відповідач наполягав на проходженні ОСОБА_1 у спірний період стажування, а тому відповідач фактично підтвердив аргумент позивача щодо невиплати грошових коштів.
Також зауважено, що доказів перерахування позивачу відповідачем грошових коштів у розмірі 4000,00 грн матеріали справи не містять, оскільки з наданих доказів вбачається лише намір здійснити такі дії. Крім того, вказане вище не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення невиплаченої заробітної плати у повному обсязі.
Вказано, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 5000,00 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги, поданої ТОВ «ЙАРД»
На думку відповідача, суд першої інстанції помилково встановив факт перебування ОСОБА_1 з ТОВ «ЙАРД» у трудових відносинах в період з 06 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року, оскільки не було взято до уваги доводи останнього, а також подані Товариством докази, зокрема, акт за результатами перевірки місцевого відділу Державної служби з питань праці, договір про стажування, наказ про стажування, індивідуальний план стажування.
Також відповідачем у поданій ним апеляційній скарзі вказані порушення місцевим судом норм процесуального права, що, на його думку, призвели до незаконного та необґрунтованого ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом: після закінчення підготовчого засідання задоволено клопотання позивача про витребування оригіналів письмових доказів; відсутній у матеріалах справи протокол судового засідання від 12 червня 2025 року.
Наголошено, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цієї справи становить 20000,00 грн (15000,00 грн – перша інстанція, 5000,00 грн – друга інстанція).
Щодо відзивів на апеляційні скарги
Відзиви на апеляційні скарги з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник ТОВ «ЙАРД» - адвокат Лазоренко Ю.М. під час судового засідання заперечував проти задоволення апеляційних вимог позивача та прохав суд апеляційної інстанції задовольнити подану відповідачем апеляційну скаргу з підстав, що у ній наведені.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Борзовець О.В. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання, в якому останній прохав суд задовольнити вимоги поданої ними апеляційної скарги, заперечуючи проти задоволення апеляційний вимог відповідача; розгляд справи здійснювати за відсутності ОСОБА_1 та її представника.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що наказом Полтавського університету економіки і торгівлі від 09 серпня 2019 року №504-С було зараховано з 01 вересня 2019 року студентами 1 курсу денної форми здобуття освіти за спеціальностями, зокрема, 242 Туризм Постнову А.Р. (а.с. 75-78).
Згідно копії договору про стажування №1 від 06 березня 2023 року, що укладений між ТОВ «ЙАРД» та здобувачем освіти ОСОБА_1 , предметом договору є стажування здобувача вищої освіти, за цим договором стажист не виконує роботу, а лише здобуває знання і навички безоплатно. Строк стажування: з 06 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року. Крім того, передбачено, що запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки стажиста, підставою для таких записів є наказ про стажування (пункт 17 договору); після стажування стажистові видається висновок, у якому зазначаються виконані роботи і зазначається оцінка якості їхнього виконання, характеристика професійної компетенції, його особисті і ділові якості (пункт 18 договору) (а.с. 134-135).
06 березня 2023 року ТОВ «ЙАРД» було видано наказ №83С про стажування, згідно якого було прийнято ОСОБА_1 06 березня 2023 року на безоплатне стажування та було призначено керівника стажування (а.с. 133).
Також у матеріалах справи міститься копія індивідуального плану стажування ОСОБА_1 для отримання знань та навичок адміністратора Дитячого простору, де наведений перелік завдань на стажування та терміни їх виконання, та який має підписи від імені керівника стажування та стажиста (а.с. 135-136).
06 вересня 2023 року було складено акт фіксації пошкоджень майна №1 за підписами директора, засновника та методиста ТОВ «ЙАРД», в якому вказано, що 06 вересня 2023 року, орієнтовно в 11:30 год – 12:00 год стажист ОСОБА_1 , виходячи з дитячого простору, який знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Раїси Кириченко, 72, перевернула вазу, у результаті чого, внаслідок залиття водою, було пошкоджено ноутбук та робочі документи, зокрема й документи стажиста. Про пошкодження стало відомо після повернення методиста з обідньої перерви, яка й побачила залитий водою стіл адміністратора (а.с. 44).
Згідно акту службового розслідування причин пошкодження та втрати документів, виданого ТОВ «ЙАРД» від 28 вересня 2023 року, встановлено, що непоправно пошкоджені та не підлягають відновленню: наказ №83С від 06 березня 2023 року, договір про стажування №1 від 06 березня 2023 року та індивідуальний план стажування ОСОБА_1 , а також непоправних пошкоджень було заподіяно ноутбуку (а.с. 130-131).
Наказом ТОВ «ЙАРД» «Про результати службового розслідування» від 29 вересня 2023 року наказано: затвердити акт службового розслідування від 28 вересня 2023 року; отримані дублікати та фотокопії документів, що не підлягають відновленню, а саме: наказ №83С від 06 березня 2023 року, договір про стажування №1 від 06 березня 2023 року та індивідуальний план стажування ОСОБА_1 , долучити до папок з кадровою документацією та бухгалтерськими документами (а.с. 132).
Згідно відповіді директора ТОВ «ЙАРД» вих. № 129 від 02 жовтня 2023 року на запит адвоката Борзовця О.В. №1-26/09 від 26 вересня 2023 року ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЙАРД», натомість, у період з 06 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року проходила стажування (а.с. 15).
В акті Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 06 жовтня 2023 року №ПНС/ПЛ/17622/009, складений за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці ТОВ «ЙАРД», що було здійснено за заявою ОСОБА_1 , у період з 05 жовтня 2023 року до 06 жовтня 2023 року, вказано про відсутність порушень вимог законодавства (а.с. 46-64).
Полтавський університет економіки і торгівлі у відповіді №70/2-31/131 від 29 грудня 2023 року на адвокатський запит №1-28/12 від 28 грудня 2023 року повідомив, що згідно навчального плану та графіку освітнього процесу 2022-2023 навчального року студентка 4 курсу спеціальності 242. Туризм, ступеня бакалавр ОСОБА_1 , відповідно до наказу №513-С від 27 грудня 2022 року була направлена на виробничу комплексну бакалаврську практику з 09 січня до 05 лютого 2023 року в Туристичне агентство «Вавілон» ФОП ОСОБА_2 . До відповіді також долучено копію витягу з наказу «Про направлення на виробничу практику студентів IV курсу Навчально-наукового інституту денної освіти в 2022-2023 навчальному році» №513-С від 27 грудня 2022 року, в якому відображена вище вказана інформація (а.с. 71-72).
Згідно протоколу засідання приймальної комісії Полтавського університету економіки і торгівлі від 20 вересня 2023 року № 10 надано рекомендацію до зарахування вступників на навчання за ступенем магістра на основі диплома бакалавра на 1 курс денної форми навчання, термін 1 рік 4 місяці, зокрема, за спеціальністю 073 Менеджмент ОСОБА_1 (а.с. 73-74).
Позиція суду апеляційної інстанції
Щодо встановлення факту перебування у трудових відносинах
У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У частині другій статті 2 КЗпП України зазначено, що працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі чи організації, або з фізичною особою.
Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).
Згідно зі статтею 24 КЗпП України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору працівник зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, виходячи з тлумачення вказаних норм права, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, з яким працівник повинен бути ознайомлений.
У наказі про прийняття на роботу обов`язково зазначаються: дата прийняття на роботу, назва посади (професії), за якою працівник працюватиме, розмір основної заробітної плати.
При влаштуванні на роботу працівник зобов`язаний подавати трудову книжку. З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу про призначення на роботу роботодавець зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова форма № П-2), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки. До початку роботи за укладеним трудовим договором роботодавець зобов`язаний: роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором (за його наявності); визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати під підпис працівника з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, за іншою професією (посадою). Заробітна плата має виплачуватися регулярно у встановлені на підприємстві строки не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з вказівкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19 зазначено, що встановлення факту наявності трудових відносин між працівником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.
Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.
Крім того, згідно з частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Отже, суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.
У встановленні факту трудових відносин слід зважати на концепцію прихованого працевлаштування (deemed employment), яка знайшла своє втілення у Рекомендаціях Міжнародної організації праці 2006 року № 198 «Про трудові відносини», у яких зазначено, що держави-члени МОП повинні передбачити можливість визначення у своїх законодавчих та нормативно-правових актах або інших засобах конкретні ознаки існування трудових правовідносин, які можуть включати:
- той факт, що робота: виконується відповідно до вказівок і під контролем іншої сторони; припускає інтеграцію працівника в організаційну структуру підприємства; виконується винятково або головним чином в інтересах іншої особи; повинна виконуватися особисто працівником; виконується відповідно до певного графіка або на робочому місці, що вказується або узгоджується стороною, яка замовила її; має певну тривалість і передбачає певну спадкоємність; вимагає присутності працівника; або передбачає надання інструментів, матеріалів і механізмів стороною, що замовила роботу;
- періодичну виплату винагороди працівникові;
- той факт, що дана винагорода є єдиним або основним джерелом доходів працівника; здійснення оплати праці в натуральному виразі шляхом надання працівникові, приміром, харчових продуктів, житла або транспортних засобів; визнання таких прав, як щотижневі вихідні дні й щорічна відпустка; оплата стороною, що замовила виконання роботи, поїздок, що здійснюються працівником у цілях виконання роботи; або те, що працівник не несе фінансового ризику.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Судом установлено, що трудовий договір між заявником та відповідачем не укладався, записи у трудовій книжці ТОВ «ЙАРД» не робилися, натомість останній стверджує про відсутність будь-яких трудових відносин із позивачем, з огляду на проходження ОСОБА_1 стажування у спірний період. 
На підтвердження факту наявності трудових відносин між заявником та ТОВ «ЙАРД», ОСОБА_1 разом із відповіддю на відзив подала до місцевого суду: лист Полтавського університету економіки і торгівлі №70/2-31/131 від 29 грудня 2023 року на адвокатський запит №1-28/12 від 28 грудня 2023 року, у якому вказано, що згідно навчального плану та графіку освітнього процесу 2022-2023 навчального року студентка 4 курсу спеціальності 242. Туризм, ступеня бакалавр ОСОБА_1 , відповідно до наказу №513-С від 27 грудня 2022 року була направлена на виробничу комплексну бакалаврську практику з 09 січня до 05 лютого 2023 року в Туристичне агентство «Вавілон» ФОП ОСОБА_2 . До відповіді також долучено копію витягу з наказу «Про направлення на виробничу практику студентів IV курсу Навчально-наукового інституту денної освіти в 2022-2023 навчальному році» №513-С від 27 грудня 2022 року, в якому відображена вище вказана інформація; протокол засідання приймальної комісії Полтавського університету економіки і торгівлі від 20 вересня 2023 року № 10, згідно якого надано рекомендацію до зарахування вступників на навчання за ступенем магістра на основі диплома бакалавра на 1 курс денної форми навчання, термін 1 рік 4 місяці, зокрема, за спеціальністю 073 Менеджмент ОСОБА_1 ; фотокопії листування із користувачами «Admin Yard», «Manager» та «Karmashka_»; фотографії; фотокопії публікацій у соціальних мережах на сторінці користувача «central.yard».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 вказано, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.
Аналізуючи фотокопії листування із користувачами «Admin Yard», «Manager» та «Karmashka_»; фотокопії публікацій у соціальних мережах на сторінці користувача «central.yard», колегія суддів вважає, що з наданих матеріалів неможливо достовірно встановити авторів цього листування та повен його зміст, а тому надані позивачем вказані вище електронні докази не є належними, достовірними та достатніми, на підставі яких можливо встановити факт наявності трудових відносин між сторонами спору.
Крім того, на підставі долучених до матеріалів справи фотографій неможливо встановити факт виконання ОСОБА_1 саме трудових обов`язків у ТОВ «ЙАРД».
Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2025 року у справі № 466/4076/23 звертає увагу на те, що відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, проте у трудових правовідносинах діє презумпція вини саме роботодавця, яку останній має спростувати.
Так, на підтвердження доводів відповідача щодо проходження позивачем у спірний період стажування Товариством подано до місцевого суду: копію договору про стажування №1 від 06 березня 2023 року, що укладений між ТОВ «ЙАРД» та здобувачем освіти ОСОБА_1 , предметом якого є стажування здобувача вищої освіти, за цим договором стажист не виконує роботу, а лише здобуває знання і навички безоплатно. Строк стажування: з 06 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року. Крім того, передбачено, що запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки стажиста, підставою для таких записів є наказ про стажування (пункт 17 договору); після стажування стажистові видається висновок, у якому зазначаються виконані роботи і зазначається оцінка якості їхнього виконання, характеристика професійної компетенції, його особисті і ділові якості (пункт 18 договору); копію наказу ТОВ «ЙАРД» №83С від 06 березня 2023 року про стажування, згідно якого було прийнято ОСОБА_1 06 березня 2023 року на безоплатне стажування та було призначено керівника стажування; копію індивідуального плану стажування ОСОБА_1 для отримання знань та навичок адміністратора Дитячого простору, де наведений перелік завдань на стажування та терміни їх виконання, та який має підписи від імені керівника стажування та стажиста.
Крім того, відповідачем було зауважено, що внаслідок дій позивача: перекидання вази з водою у результаті чого відбулося залиття документів, у тому числі й пов`язаних із проходження стажування позивачем, які не підлягають відновленню, - у Товариства відсутні оригінали вище вказаних письмових документів, а лише залишилися їх копії. На підтвердження вказаного вище до місцевого суду було подано: акт про фіксації пошкоджень майна №1 від 06 вересня 2023 року за підписами директора, засновника та методиста ТОВ «ЙАРД», в якому вказано, що 06 вересня 2023 року, орієнтовно в 11:30 год – 12:00 год стажист ОСОБА_1 , виходячи з дитячого простору, який знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Раїси Кириченко, 72, перевернула вазу, у результаті чого, внаслідок залиття водою, було пошкоджено ноутбук та робочі документи, зокрема й документи стажиста. Про пошкодження стало відомо після повернення методиста з обідньої перерви, яка й побачила залитий водою стіл адміністратора; акт службового розслідування причин пошкодження та втрати документів, виданого ТОВ «ЙАРД» від 28 вересня 2023 року, яким встановлено, що непоправно пошкоджені та не підлягають відновленню: наказ №83С від 06 березня 2023 року, договір про стажування №1 від 06 березня 2023 року та індивідуальний план стажування ОСОБА_1 , а також непоправних пошкоджень було заподіяно ноутбуку; наказ ТОВ «ЙАРД» «Про результати службового розслідування» від 29 вересня 2023 року, в якому наказано: затвердити акт службового розслідування від 28 вересня 2023 року; отримані дублікати та фотокопії документів, що не підлягають відновленню, а саме: наказ №83С від 06 березня 2023 року, договір про стажування №1 від 06 березня 2023 року та індивідуальний план стажування ОСОБА_1 , які долучено до папок з кадровою документацією та бухгалтерськими документами.
Також колегія суддів звертає увагу, що на звернення ОСОБА_1 , Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було проведено захід державного нагляду (контролю) у період з 05 жовтня 2023 року до 06 жовтня 2023 року ТОВ «ЙАРД» з метою встановлення додержання останнім вимог законодавства про працю відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у результаті чого було складено Акт від 06 жовтня 2023 року №ПНС/ПЛ/17622/009, у якому вказано про відсутність Товариством порушень вимог законодавства.
Що ж стосується доводів позивача про проходження нею виробничої практики з 09 січня до 05 лютого 2023 року в Туристичному агентстві «Вавілон» ФОП ОСОБА_2 та не направлення її вищим навчальним закладом на стажування до відповідача, то вказане не береться судом до уваги, оскільки «виробнича практика» та «стажування» містять між собою відмінності, що полягають не лише в часових межах та організації їх проходження, а й законодавчого врегулювання та поєднання з процесом навчання.
Згідно статті 51 Закону України «Про вищу освіту» практична підготовка осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, здійснюється шляхом проходження ними практики на підприємствах, в установах та організаціях згідно з укладеними закладами вищої освіти договорами або у його структурних підрозділах, що забезпечують практичну підготовку.
Керівники підприємств, установ та організацій зобов`язані забезпечити створення належних умов для проходження практики на виробництві, дотримання правил і норм охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії відповідно до законодавства.
Проходження практики студентом здійснюється відповідно до законодавства.
Так, питання проведення практики студентів вищих навчальних закладів України урегульовано Положенням про проведення практики студентів вищих навчальних закладів України, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 08 квітня 1993 року № 93, згідно якого практика студентів є невід`ємною складовою частиною процесу підготовки спеціалістів в вищих навчальних закладах і проводиться на оснащених відповідним чином базах навчальних закладів, а також на сучасних підприємствах і в організаціях різних галузей господарства, освіти, охорони здоров`я, культури, торгівлі і державного управління.
Практика студентів передбачає безперервність та послідовність її проведення при одержанні потрібного достатнього обсягу практичних знань і умінь відповідно до різних освітніх та кваліфікаційних рівнів: молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст, магістр (пункт 1.2.).
Перелік усіх видів практик для кожної спеціальності або спеціалізації, їх форми, тривалість і терміни проведення визначаються в навчальних планах (пункт 1.4.).
Зміст і послідовність практики визначається програмою, яка розробляється кафедрою або предметною (цикловою) комісією згідно з навчальним планом (пункт 1.5.).
Студенти можуть самостійно з дозволу відповідних кафедр або циклових (предметних) комісій підбирати для себе місце проходження практики і пропонувати його для використання (пункт 2.3.).
З базами практики (підприємствами, організаціями, установами будь-яких форм власності) вищі навчальні заклади завчасно укладають договори на її проведення за формою, визначеною в додатку № 1. Тривалість дії договорів погоджується договірними сторонами. Вона може визначатися на період конкретного виду практики або до п`яти років (пункт 2.5.).
Відповідальність за організацію, проведення і контроль практики покладається на керівників вищих навчальних закладів. Навчально-методичне керівництво і виконання програм практик забезпечують відповідні кафедри або предметні (циклові) комісії вищих навчальних закладів. Загальну організацію практики та контроль за її проведенням у інституті, університеті та інших навчальних закладах еквівалентного рівня здійснює керівник практики (завідуючий відділом практики), який за рішенням керівника навчального закладу може бути підпорядкований проректору з навчальної роботи, а в технікумах, коледжах та інших навчальних закладах еквівалентного рівня - заступнику директора з практичного навчання (з навчально-виробничої роботи) (пункт 3.1.).
За результатами проведення практики проводиться підведення підсумків практики, що урегульовано розділом 4 Положення про проведення практики студентів вищих навчальних закладів України.
Згідно пункту 4.1. після закінчення терміну практики студенти звітують про виконання програми та індивідуального завдання.
Звіт з практики захищається студентом (з диференційованою оцінкою) в комісії, призначеній завідуючим кафедрою або заступником директора навчального закладу. До складу комісії входять керівники практики від вищого навчального закладу і, за можливості, від баз практики, викладачі кафедри, предметної (циклової) комісії, які викладали практикантам спеціальні дисципліни.
Комісія приймає залік у студентів на базах практики в останні дні її проходження або у вищому навчальному закладі протягом перших десяти днів семестру, який починається після практики. Оцінка за практику вноситься в заліково-екзаменаційну відомість і в залікову книжку студента за підписами членів комісії (пункт 4.2.).
З вказаного вбачається, що практика студентів вищих навчальних закладів України, яку, зокрема ОСОБА_1 проходила у період з 09 січня до 05 лютого 2023 року в Туристичному агентстві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_2 , є обов`язковою частиною навчальної програми під час здобуття останньою ступеня бакалавр за спеціальністю 242. Туризм, про результати проходження якої, а саме виконання програми та індивідуального завдання, студент має відзвітувати, а в результаті – отримати оцінку за практику, що вноситься в заліково-екзаменаційну відомість і в залікову книжку студента за підписами членів комісії.
Статтею 29 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що з метою набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків, удосконалення професійних знань, навичок та умінь, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетентностей здобувачі професійної, фахової передвищої, вищої освіти, які здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем кваліфікованого робітника, спеціальність за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, освітньо-професійний ступінь фахового молодшого бакалавра, ступені вищої освіти молодшого бакалавра або бакалавра та продовжують здобувати освіту на наступному рівні освіти, мають право у вільний від навчання час проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, у роботодавця на умовах, визначених договором про стажування, строк якого не може перевищувати шести місяців.
У разі якщо в період стажування особа, зазначена у частині першій цієї статті, виконує професійні роботи, роботодавець за всі роботи, виконані відповідно до наданих завдань, здійснює виплату їй заробітної плати згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок. Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки (за наявності), яка в разі відсутності на вимогу працівника оформлюється згідно із законодавством.
Відомості про проходження стажування вносяться до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, встановленому Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціального захисту населення.
Порядок укладення договору про стажування та типова форма договору про стажування затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Натомість процес стажування врегульовано Порядком укладення договору про стажування студентів закладів вищої освіти та учнів закладів професійної (професійно-технічної) освіти на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2013 року № 20, який визначає механізм укладення студентами закладів вищої освіти та учнями закладів професійної (професійно-технічної) освіти з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання договорів про стажування у вільний від навчання час.
Строк стажування студентів закладів вищої освіти та учнів закладів професійної (професійно-технічної) освіти не може перевищувати шести місяців (пункт 6).
Для отримання інформації про можливість стажування студенти закладів вищої освіти та учні закладів професійної (професійно-технічної) освіти звертаються до відповідних підрозділів таких закладів, територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, організацій роботодавців, а також безпосередньо до керівників підприємств (пункт 7).
Одночасно з укладенням договору про стажування керівник підприємства затверджує індивідуальну програму стажування та видає наказ про проходження стажування, у якому зазначаються строки і місце його проходження (структурний підрозділ), спеціальність (кваліфікація) або професія (кваліфікаційний рівень) стажиста, режим стажування, а також його керівник (пункт 10).
Запис про проходження стажування вноситься до трудової книжки стажиста, яка у разі потреби оформляється згідно із законодавством (пункт 13).
Керівник підприємства відповідає за створення належних умов роботи та забезпечення оплати праці стажиста, дотримання правил і норм охорони праці, безпеки праці та виробничої санітарії (пункт 14).
Після закінчення стажування стажистові видається висновок про його результати, в якому зазначаються виконані роботи, оцінка якості їх виконання, а також характеристика професійної компетентності, особистих та ділових якостей стажиста (пункт 15).
З вище вказаним норм матеріального права вбачається, що стажування не є обов`язковим елементом навчального процесу, який має відбуватися у вільний від навчання студента час.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що процес оформлення стажування вимагає від керівника стажування вчинення деяких дій, зокрема щодо внесення відомостей до трудової книжки стажиста, яка у разі потреби оформляється згідно із законодавством.
Також варто зауважити, що згідно Порядку укладення договору про стажування студентів закладів вищої освіти та учнів закладів професійної (професійно-технічної) освіти на підприємствах, в установах та організаціях, стажування є оплатним, однак згідно умов договору про стажування №1 від 06 березня 2023 року, копію якого було надано відповідачем до місцевого суду, стажист не виконує роботу, а лише здобуває знання та навички безоплатно, що обумовлені індивідуальним планом стажування.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З огляду на подані учасниками справи докази та з урахуванням заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено факту її перебування із відповідачем у трудових відносинах та виконання нею трудових функцій, що підтверджується також і висновком компетентного органу – Державною службою з питань праці, натомість Товариство довело факт перебування ОСОБА_1 у спірний період на стажуванні у ТОВ «ЙАРД».
Оскільки решта позовних вимог ОСОБА_1 мають похідний характер від факту встановлення перебування у трудових відносинах, то у випадку відсутності підстав для встановлення вказаного вище факту, відсутні підстави й для задоволення інших позовних вимог. 
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи місцевим судом
Згідно частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у поданій до місцевого суду позовній заяві прохала суд, зокрема стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, які згідно наданих нею доказів становлять 15000,00 грн.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то відповідно підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу на її користь, що понесені останньою як під час розгляду справи місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції - відсутні.
Разом з тим, у відзиві на позовну заяву представник ТОВ «ЙАРД» - адвокат Лазоренко Ю.М. повідомив суд, що відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які також будуть збільшені під час судового розгляду справив в суді; докази у підтвердження витрат будуть подані до суду відповідно до статті 141 ЦПК України. До відзиву на позовну заяву представником відповідача було долучено, зокрема копію договору №01/01 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 02 січня 2023 року та перелік робіт (наданих послуг) згідно договору №01/01 від 02 січня 2023 року, де вартість наданих послуг становить 15000,00 грн.
17 червня 2025 року представник ТОВ «ЙАРД» - адвокат Лазоренко Ю.М. направив до місцевого суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якому вказує на не вирішення місцевим судом питання щодо понесених судових витрат відповідачем під час ухвалення рішення по суті спору, та прохає суд ухвалити додаткове судове рішення у справі про стягнення на користь відповідача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, загальний розмір яких становить 15000,00 грн.
До вказаної вище заяви про ухвалення додаткового судового рішення було долучено: копію договору №01/01 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 02 січня 2023 року, що укладений між ТОВ «ЙАРД» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Юрія Лазоренка», умовами якого передбачено, що обсяг кожної послуги і її вартість визначається за домовленістю сторін та обумовлюється у додаткових угодах до цього договору і є конфіденційною частиною цього договору (пункт 4.2.); перелік робіт (наданих послуг) згідно договору №01/01 від 02 січня 2023 року, що містить перелік наданих послуг, вартість наданої послуги та час їх виконання із зазначенням загальної вартості наданих юридичних послуг – 15000,00 грн; акт №2 здачі-прийняття наданих послуг відповідно до договору №01/01 від 02 січня 2023 року, що датований 30 грудня 2024 року, згідно відомостей якого вартість юридичних послуг під час розгляду справи в Октябрському районному суді м. Полтави становить 15000,00 грн.
Крім того, матеріали справи містять в собі копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, що видано Лазоренку Ю.М., а також ордер на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ЙАРД» в Октябрському районному суді м. Полтави адвокатом Лазоренком Ю.М. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19.
Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Аналізуючи подані адвокатом Лазоренком Ю.М. докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, що понесені його клієнтом під час розгляду справи місцевим судом, колегія суддів зауважує, що з них неможливо встановити узгоджену між адвокатом та відповідачем вартість адвокатських послуг, зокрема, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, що мають визначатися в договорі про надання правової допомоги.
Крім того, частиною третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. 
У той же час, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом з тим, з аналізу долученої до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги вбачається, що в ньому відсутні відомості про узгоджену між учасниками справи ціну договору, що є істотною умовою правочину, а міститься вказівка, що вартість наданих юридичних послуг обумовлюється сторонами правочину у додаткових угодах до цього договору і є конфіденційною частиною цього договору.
Колегія суддів зазначає, що відсутність відомостей про узгоджений між ТОВ «ЙАРД» та його представником – адвокатом Лазоренком Ю.М. розмір гонорару та порядок його обчислення, позбавляє можливості суд встановити дійсність здійсненого представником відповідача розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, що понесений його клієнтом під час розгляду справи місцевим судом.
Крім того, у переліку робіт (наданих послуг) міститься вказівка про договірну ціну за 1 год роботи адвоката, натомість, з огляду на наведену в ньому вартість та кількість витраченого часу, неможливо встановити вартість 1 год роботи представника, оскільки такий показник не є сталим та відрізняється від виду виконаної роботи.
З огляду на вище вказане та беручи до уваги принципи цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, згідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, колегія суддів вважає, що представником відповідача не доведено на підставі належних, достовірних та достатніх доказів вартість понесених у суді першої інстанції ТОВ «ЙАРД» витрат на професійну правничу допомогу, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню. 
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вище викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Борзовець О.В., слід залишити без задоволення, натомість апеляційна скарга ТОВ «ЙАРД», в інтересах якого діє представник - адвокат Лазоренко Ю.М., підлягає задоволенню, а тому рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року у частині встановлення факту, стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов`язання нарахувати та сплатити податки, збори і обов`язкові платежі варто скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ЙАРД» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
У той же час, рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року у частині відмови у стягненні невиплаченої заробітної плати слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в резолютивній частині щодо відмови у стягненні невиплаченої заробітної плати - залишити без змін. 
Щодо судових витрат
Щодо судового збору
Згідно частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки суд апеляційної інстанції по суті заявлених апеляційних вимог задовольнив вимоги поданої відповідачем апеляційної скарги, а позивач з огляду на предмет спору є звільненою від сплати судового збору, то ТОВ «ЙАРД» слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3220,80 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи апеляційним судом
У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «ЙАРД» просив, у тому числі, вирішити питання розподілу судових витрат, понесених відповідачем під час розгляду справи, зокрема і судом апеляційної інстанції, розмір яких становить 5000,00 грн.
На підтвердження факту понесених витрат на професійну правничу допомогу до поданої апеляційної скарги було долучено: перелік робіт (наданих послуг) згідно договору №01/01 від 02 січня 2023 року, що містить перелік наданих послуг, вартість наданої послуги та час їх виконання із зазначенням загальної вартості наданих юридичних послуг – 5000,00 грн; акт №3 здачі-прийняття наданих послуг відповідно до договору №01/01 від 02 січня 2023 року, що датований 01 вересня 2025 року, згідно відомостей якого вартість юридичних послуг під час розгляду справи в Полтавському апеляційному суді становить 5000,00 грн.
Крім того, матеріали справи містять в собі копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, що видано Лазоренку Ю.М., а також ордер на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ЙАРД» в Полтавському апеляційному суді адвокатом Лазоренком Ю.М., а також копію договору №01/01 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 02 січня 2023 року, що укладений між ТОВ «ЙАРД» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Юрія Лазоренка», умовами якого передбачено, що обсяг кожної послуги і її вартість визначається за домовленістю сторін та обумовлюється у додаткових угодах до цього договору і є конфіденційною частиною цього договору (пункт 4.2.).
Колегія суддів вкотре наголошує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», заява №71660/11, пункт 95).
Оскільки укладений між відповідачем та його представником договір не містить відомостей про розмір гонорару адвоката та порядок його формування: погодинна оплата чи фіксований розмір, - що в свою чергу позбавляє можливості суд перевірити відповідність узгодженого між сторонами правочину гонорару із наданими до суду розрахунками, то колегія суддів вважає, що представником відповідача не доведено на підставі належних, достовірних та достатніх доказів вартість понесених у суді апеляційної інстанції ТОВ «ЙАРД» витрат на професійну правничу допомогу, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню. 

Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Борзовець Олександр Володимирович – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙАРД», в інтересах якого діє представник - адвокат Лазоренко Юрій Миколайович – задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року у частині встановлення факту, стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов`язання нарахувати та сплатити податки, збори і обов`язкові платежі – скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙАРД» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року у частині відмови у стягненні невиплаченої заробітної плати – змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року в резолютивній частині щодо відмови у стягненні невиплаченої заробітної плати - залишити без змін. 

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ЙАРД» за рахунок держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3220,80 грн.

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙАРД» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, що понесені під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій – відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль
Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко