ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 495/2129/21

провадження № 61-27св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович,
треті особи:Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (у ході розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк), приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петров Юрій Миколайович, Державне підприємство «СЕТАМ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Главацьким Юрієм Анатолійовичем, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року у складі судді Анісімової Н. Д. та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року у складі колегії суддів:  Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М., треті особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу 
Петров Ю. М., Державне підприємство (далі - ДП) «СЕТАМ», про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна та акту про реалізацію предмета іпотеки за наслідками електронних торгів з реалізації нерухомого майна, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2006 року нею було придбано чотирикімнатну квартиру, загальною площею 79,7 кв. м, АДРЕСА_1 . До цього, на придбання квартири між нею та Акціонерним поштово-пенсійним банком (далі - АППБ) «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», 31 серпня 2006 року було укладено кредитний договір № 014/0043/74/64490, за умовами якого отримала грошові кошти у сумі 35 000 доларів США, строком на 240 місяців. 
01 вересня 2006 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є зазначена квартира.
У 2008 році суттєво зменшились її доходи, і вона не могла сплачувати платежі за кредитним договором у розмірі 385 доларів США в місяць, як було визначено умовами договору.
Внаслідок невиконання обов`язків за кредитним договором, кредитор отримав виконавчий напис від 07 лютого 2008 року № 443, який неодноразово пред`являв до органів, які здійснюють примусове виконання рішень для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позивач вказувала, що після цього вона була вимушена постійно звертатися до іпотекодержателя з метою владнати спірне питання.
24 березня 2021 року вона отримала поштове повідомлення від ДП «СЕТАМ», в якому була нотаріально завірена копія акту про реалізацію предмета іпотеки. З цього акту вона дізналась, що звернено стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості від реалізації зазначеного майна у сумі 199 235,09 грн та що квартира була реалізована 10 лютого 2021 року за допомогою системи електронних торгів арештованого майна.
Цей Акт було видано на ім`я ОСОБА_2 на підставі протоколу проведення електронних торгів від 10 лютого 2021 року № 525333, який вже 17 березня 2021 року зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру.
Вказувала, що на момент примусової реалізації діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та вважала, що на належну їй квартиру не можна було звертати стягнення відповідно до положень цього Закону.
Посилалася на пункт 9, частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Вважала, що приватний виконавець Колечко Д. М. відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закону України «Про виконавче провадження» повинен був повернути стягувачу - АТ «Райффайзен Банк Аваль», виконавчий документ за виконавчим провадженням № НОМЕР_1, виконавчим написом № 443, виданим 07 лютого 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим Ю. М.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна у вигляді квартири, загальною площею 79,7 кв. м під АДРЕСА_1 , та яка складається у цілому з: 1 - коридор, 2 - кухня, 3, 6, 9, 10 - житлові кімнати, житловою площею 51 кв. м, 4,5,11 - шафи, 7 - ванна, 8 - туалет, 12 - балкон,13 - лоджія, оформлених протоколом проведення електронних торгів від 10 лютого 2021 року № 525333;
- визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки - квартири загальною площею 79,7 кв. м під АДРЕСА_1 , та яка складається у цілому з: 1 - коридор, 2 - кухня, 3, 6, 9, 10 - житлові кімнати, житловою площею 51 кв. м, 4,5,11 - шафи, 7 - ванна, 8 - туалет, 12 - балкон,13 - лоджія, оформлених протоколом проведення електронних торгів від 10 лютого 2021 року № 525333;
- скасувати свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 79,7 кв. м під АДРЕСА_1 , та яка складається у цілому з: 1 - коридор, 2 - кухня, 3, 6, 9, 10 - житлові кімнати, житловою площею 51 кв. м, 4,5,11 - шафи, 7 - ванна, 8 - туалет, 12 - балкон,13 - лоджія та реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на вищезазначене нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 
від 19 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивач заздалегідь надала згоду на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання боргових зобов`язань за кредитним договором, а дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється. Норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, відповідно відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає можливості реалізувати предмет іпотеки під час виконання рішення про стягнення заборгованості. 
Дії державного (приватного) виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. 
Оспорювані електронні торги проведено з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закону України «Про іпотеку», та відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, та Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Жодних порушень, встановлених законодавством України правил проведення торгів, при їх проведенні не встановлено, вони проведені відповідно до норм чинного законодавства України і правових підстав для визнання торгів недійсними не має. 
Оскільки, не має підстав для задоволення вимог позивача про визнання недійсними електронних торгів, то інші позовні вимоги (скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності) також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вказаних вимог.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 
від 19 квітня 2023 року змінено шляхом виключення з мотивувальної частини мотивувань та висновків про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог по суті вирішення спору з викладенням мотивувальної частини рішення суду в редакції цієї постанови.
В інший частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач визначила не повний склад учасників справи, не пред`явила позовних вимог до організатора електронних торгів - ДП «СЕТАМ», тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновків по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог, які мають бути зроблені за належного суб`єктивного складу її учасників.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2025 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Главацький Ю. А., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що на належну їй квартиру не можна було звертати стягнення, оскільки діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Державний виконавець не отримував дозволу органу опіки і піклування для проведення торгів, незважаючи на те, що у спірній квартирі проживають малолітні діти.
Вважає, що апеляційний суд проявив надмірний формалізм, відмовивши у задоволенні позову через незалучення ДП «СЕТАМ» до участі у справі як відповідача, незважаючи, що підприємство було залучено, як третя особа у справі.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У березні 2025 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що суди попередніх інстанцій повно та правильно встановили обставини справи, надали їм правильну правову оцінку та ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, а викладені у касаційні скарзі доводи висновків судів не спростовують, тому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

У березні 2025 року АТ «Райффайзен Банк» подало до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, які за своїм змістом є відзивом на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що викладені у ній доводи висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, тому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

26 лютого 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з укладеним 01 вересня 2006 року іпотечним договором, нотаріальний реєстровий № 4097 між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 , остання з метою забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 31 серпня 2006 року № 014/0043/74/64490 передала в іпотеку: нерухоме майно, чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

07 лютого 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим Ю. М. було вчинено виконавчий напис № 443 про задоволення вимог ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (який є правонаступником АППБ «Аваль», що був іпотекодержателем) у розмірі 199 235,09 грн, шляхом звернення стягнення на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_3 .

На виконання вимог виконавчого напису 27 травня 2020 року приватним виконавцем Колечко Д. М. було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

15 червня 2020 року приватним виконавцем Колечко Д.М. було складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Також, приватним виконавцем Колечко Д. М. у межах виконавчого провадження було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення ринкової вартості арештованого майна боржника.

Згідно зі звітом суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_4 про незалежну оцінку майна від 16 вересня 2021 року, ринкова вартість чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 складала 274 524 грн.

13 жовтня 2020 року приватним виконавцем Колечко Д. М. було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, та цього самого дня, було підготовлено заявку на реалізацію арештованого майна.

16 жовтня 2020 року на сайті ДП «СЕТАМ» було опубліковано повідомлення щодо лоту № 448040, а саме реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до зазначеного повідомлення 16 листопада 2020 року було призначено перші торги третього кола з реалізації арештованого майна за ціною 274 524 грн, які не відбулись у зв`язку з відсутністю попиту на вказаний об`єкт, у зв`язку із чим було проведено уцінку та на 28 грудня 2020 року було призначено другі торги третього кола з реалізації спірного майна за ціною 219 619,2 грн.

Зазначені торги також не відбулись за відсутності попиту, у зв`язку із чим знову була проведена уцінка та на 10 лютого 2021 року за стартовою ціною 192 166,80 грн призначені треті торги.

За результатами проведення відкритого аукціону з реалізації лоту переможцем торгів було визнано ОСОБА_2 , який придбав арештоване майно за найвищою ставкою 225 000 грн.

10 лютого 2021 року було складено протокол № 525333 проведення електронних торгів. Реєстраційний номер лота 462119. Іпотека. Чотирикімнатна квартира, загальною площею 79,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . Стартова ціна 192 166,8 грн Протокол сформовано організатором торгів: 10 лютого 2021 року о 22:00:17.
Переможцем визначено учасника № 6 - ОСОБА_2 за найвищою особливою ставкою - 225 000 грн.

03 березня 2021 року приватним виконавцем Колечко Д. М. було складено акт про реалізацію предмета іпотеки.

17 березня 2021 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво, у якому приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір І. В. посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з: чотирикімнатної квартири, вартістю 274 524 грн, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 79,7 кв. м, яке придбане ОСОБА_2 за 225 000 грн, що раніше належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2006 року, зареєстрований номер 4095.ї

17 березня 2021 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на вищевказане майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19, 
від 17 квітня 2024 року у справі № 2-537/11, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Главацького Ю. А., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання зі сторони продавця - акт про проведені прилюдні торги.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною, порядок проведення яких визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Отже, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невизнання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Згідно з пунктом 4 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про право встановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу Х Порядку реалізації арештованого майна).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наведених норм права та правових висновків Верховного Суду, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці: державна виконавча служба та організатор електронних торгів, і покупець - переможець електронних торгів.

Пленум Верховного Суду України у пункті 26 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до положень частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів або іншої заінтересованої особи, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Змінюючи мотиви відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції правильно вказав, що вона пред`явила позов до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. та ОСОБА_2 , а вимог до організатора електронних торгів - ДП «СЕТАМ», не заявляла у той час, як у цій категорії справ, як відповідачі мають залучатись усі сторони правочину: виконавча служба, організатор торгів та переможець. Відчуження майна на спірних електронних торгах, договір купівлі-продажу, є багатостороннім правочином, і під час його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.

Доводи касаційної скарги про те, щоапеляційний суд проявив надмірний формалізм, відмовивши у задоволенні позову через незалучення ДП «СЕТАМ» до участі у справі як відповідача, незважаючи, що підприємство було залучено, як третя особа у справі, Верховний Суд відхиляє виходячи з такого.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм матеріального та процесуального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, предмет та підстави позову, а також осіб, до яких пред`являються позовні вимоги, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно із частинами першою-третьою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх осіб, які повинні відповідати за позовними вимогами, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Посилання заявника на надмірний формалізм суду, є безпідставними, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Решта доводів касаційної скарги стосується суті заявлених позовних вимог, проте Верховний Суд не вправі їх перевіряти за умови неповного складу учасників справи.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що позивач клопотань про залучення до участі у справі ДП «СЕТАМ» як співвідповідача не заявляла, а тому, за таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновків по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог, які мають бути зроблені за умови належного суб`єктного складу її учасників (правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола особі, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують правових висновків апеляційного суду у цій справі та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанови апеляційного суду, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Главацьким Юрієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Р. А. Лідовець  О. В. Ступак   Ю. В. Черняк