ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2026 року 	Справа № 280/9327/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (вул. Штабна, буд. 13, приміщення 19, м. Запоріжжя, 69000) до Тернопільської митниці (вул. Текстильна, буд. 38, м. Тернопіль, 46400) про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (далі – позивач, ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ») до Тернопільської митниці (далі – відповідач, Митниця), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товару №UA403070/2025/000273/2 від 09.09.2025.
Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по даній справі, призначити справу за цим позовом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України).
На обґрунтування позовних вимог позивач (представник позивача) посилається на приписи Митного кодексу України та зазначає, що ним надано всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлені під час перевірки поданих документів розбіжності є безпідставними. З урахуванням вищезазначеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 27.10.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.
05.11.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов, а також клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 
В обґрунтування відзиву зазначає, що в поданих позивачем документах, на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, було виявлено недоліки, у зв`язку з чим витребувано додаткові документи, які не були надані позивачем в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартості імпортованого товару, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю. Крім того, відповідач вказав на те, що митним органом у встановленому законом порядку було встановлено, що вартість імпортованого позивачем товару є вищою ніж заявлена, що зумовило прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою від 06.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Митниці про розгляд з викликом сторін справи №280/9327/25.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
15.07.2024 ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» (м. Запоріжжя) (Покупець) уклало з компанією «Shandong Shuangli International Trading Co. LTD., CHINA» (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт №SG/1 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
На виконання зовнішньоекономічного контракту №SG/1 від 15.07.2024, згідно із рахунком-фактурою (інвойс) №SG2025-8від 01.04.2025, позивачем на митну територію України ввезено товар.
04.09.2025 декларантом було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі – МД) типу ІМ40АА № 25UA403070007855U6, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товари: Товар №1 «Трактор для сільськогосподарських робіт, колісний, новий, 13шт., марка - KENTAVR, модель - S 504Ue, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 2836см3, потужність двигуна - 36,8кВт/50к.с, номери шасі/заводські номери: 005P125020612(двигун № НОМЕР_1 ); 005P125020613(двигун № НОМЕР_2 ); 005P125020614(двигун № НОМЕР_3 ); 005P125020615(двигун № НОМЕР_4 ); 005P125020616(двигун № НОМЕР_5 ); 005P125020617(двигун №L820101925B); 005P125020618(двигун №L820101926B); 005P125020619(двигун №L820101924B); 005P125020620(двигун №L820101932B); 005P125020621(двигун №L820101922B); 005P125020622(двигун №L820101919B); 005P125020623(двигун №L820100376B); 005P125020624(двигун №L820101930B). Календарний рік виготовлення - 2025. У частково розібраному стані, в комплекті з інструментом, приладдям та гідравлічною оливою для налагоджування, обслуговування. Виробник: SHANDONG SHUANGLI INTERNATIONAL TRADING CO., LTD.»; Товар №2 «Частини та пристрої моторних транспортних засобів товарних позицій 8701-8705: коробки передач та їх частини. Для ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки: Важіль перемикання діапазонів Kentavr S 504U/504CUe - 4шт. Важіль перемикання передач (мод) Kentavr S 504Ue - 70шт. Важіль перемикання передач (мод) Kentavr S 404ХU - 94шт. Важіль перемикання передач (мод) Kentavr S 504СU - 78шт.»; Товар №3 «Рульові колеса. Для ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки: Рульове колесо Kentavr S 504U/504CUe - 2шт.».
З метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів їх було задекларовано позивачем до митного поста Митниці за електронною митною декларацією (ЕМД), а саме:
1. За ЕМД № 25UA403070007855U6 від 04.09.2025:
- Товари №1-3 в графі 31 ЕМД.
Митна вартість зазначеного товару позивачем була визначена відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений статтею 58 Митного кодексу України.
Для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, підприємством було надано митному органу документи, передбачені частиною 2 та частиною 3 статті 53 МКУ, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації, а саме: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № SG/1 від 15.07.2024; специфікації від 03.03.2025 №2025-8 та №2025-2-z; рахунок - фактура від 01.04.2025 за №SG2025-8; додаток №3 до інвойсу від 01.04.2025 за №SG2025-8; пакувальний лист; платіжна інструкція №1496 від 27.05.2025.
Для підтвердження транспортних витрат до кордону України підприємство надало митниці: договір ТЕО №84 від 04.01.2023; заявка на ТЕО №193 від 14.04.2025; коносамент №ZJSM25040797 від 20.04.2025; рахунок №2025/PF/167 від 19.06.2025; акт виконаних робіт № 47/1 від 29.07.2025; довідка про транспортні витрати від 29.07.2025; накладна від 24.07.2025 №31521234.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, товариству було направлено електронне повідомлення наступного змісту:
«За результатами опрацювання поданих до митного оформлення документів встановлено розбіжності, а саме: в договорі про про транспортно-експедиторське обслуговування від 04.01.2023 № 84 де експедитором зазначено «IMOGATE SOLUTION Z.o.o», а в залізничній накладній від 24.07.2025 № 31521234 перевізник - «PCC INTERMODAL S.A., вул. Портова, 28, Гливіце, Польща, 44-100 ». Інформація, яка б підтверджувала причетність «Західний контейнерний термінал» до перевезення вантажу залізничним транспортом окрім накладної відсутня, а саме відсутні рахунки про перевезення, банківські платіжні документи та договори між «IMOGATE SOLUTION Z.o.o» та «PCC INTERMODAL S.A., вул. Портова, 28, Гливіце, Польща, 44 - 100». Зазначене вище може свідчити про не повноту включення витрат пов`язаних з наданням транспортно-експедиційних послуг за межами митної території України. У зв`язку з тим, що виявлені розбіжності, прошу відповідно до частини 2 статті 53 МКУ надати документи: - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи: - копію митної декларації країни відправлення; - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. - каталоги, специфікації, прайс-лист виробника товару. Відповідно до частини 6 статті 53 МКУ Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи».
Листом №050925 від 05.09.2025 товариство надало митниці комерційну пропозицію та прайс лист, а також повідомило митницю, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.
09.09.2025 відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товару № UA403070/2025/000273/2, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованих Товарів №1-№3 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями статті 64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» задекларувало зазначену партію товару, а Митниця випустила товар у вільний обіг за ЕМД № 25UA403070008048U4 від 10.09.2025.
Загальна різниця митних платежів від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею, склала 356 027,13 грн. Розрахунок різниці в митних платежах зазначено в графах 47 «Нарахування платежів» та 47“В” “Подробиці розрахунків” зазначеної вище ЕМД.
Позивач вважаючи, що зазначене вище Рішення про коригування митної вартості товару №UA403070/2025/000273/2 від 09.09.2025 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.
При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови від 19 лютого 2019 року у справі №804/1316/16, від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 6 травня 2020 року у справі №140/1713/19, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі №804/14964/15, від 30 квітня 2025 року у справі №140/4486/24 та інших) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти подальших дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість (постанова Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі №480/4423/18).
Отже, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
В оскаржуваному Рішенні про коригування митної вартості, у графі 33, Митниця зазначає нижчевикладені розбіжності, які на її думку унеможливили митне оформлення задекларованих товарів за основним методом і стали підставою для здійснення коригування.
- «Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості товару, у зв`язку з тим, що у документах наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару:- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару».
Щодо доводів контролюючого органу про ненадання позивачем додаткових документів на вимогу митниці під час здійснення оформлення спірної партії товару, суд зазначає про їх безпідставність, з огляду на наступне.
По-перше, твердження митного органу про відсутність транспортних (перевізних) документів спростовуються матеріалами справи. Судом встановлено, що до митного оформлення було надано повний пакет документів, а саме:
Договір транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) №84 від 04.01.2023;
Заявку на ТЕО №193 від 14.04.2025;
Коносамент №ZJSM25040797 від 20.04.2025;
Рахунок №2025/PF/167 від 19.06.2025;
Акт наданих послуг №47/1 від 29.07.2025;
Довідку про транспортні витрати від 29.07.2025;
Накладну від 24.07.2025 №31521234.
По-друге, на підтвердження витрат на транспортування Декларантом надано всі наявні у нього документи, передбачені частинами 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України. Зазначені документи не містять суперечливих даних чи розбіжностей і у своїй сукупності є достатніми для підтвердження транспортних витрат як складової митної вартості товару.
З огляду на викладене, у митного органу були відсутні законні підстави для витребування додаткових документів та подальшого коригування митної вартості за резервним методом.
- «До митного оформлення надано договорі про транспортно-експедиторське обслуговування від 04.01.2023 № 84 де експедитором зазначено «IMOGATE SOLUTION Z.o.o», а в залізничній накладній від 24.07.2025 № 31521234 перевізник - «PCC INTERMODAL S.A., вул. Портова, 28, Гливіце, Польща, 44-100 ». Інформація, яка б підтверджувала причетність «Західний контейнерний термінал» до перевезення вантажу залізничним транспортом окрім накладної відсутня, а саме відсутні рахунки про перевезення, банківські платіжні документи та договори між «IMOGATE SOLUTION Z.o.o» та «PCC INTERMODAL S.A., вул. Портова, 28, Гливіце, Польща, 44-100». Зазначене вище може свідчити про не повноту включення витрат пов`язаних з наданням транспортно-експедиційних послуг за межами митної території України».
Аналізуючи доводи митного органу щодо неповноти наданих відомостей про вартість перевезення, суд вважає їх формальними та необґрунтованими з огляду на таке.
Судом встановлено, що перевезення спірної товарної партії здійснювалось на підставі Договору транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) № 84 від 04.01.2023, укладеного між позивачем та Експедитором - компанією «ІMOGATE SOLUTІON Sp. z o.o».
Згідно з п.п. 2.1.2 вказаного Договору, Експедитор наділений правом від свого імені або від імені Клієнта укладати договори з портами, перевізниками та іншими організаціями для виконання зобов`язань з перевезення, перевалки та зберігання вантажів. Реалізуючи це право, Експедитор залучав третіх осіб як безпосередніх перевізників (зокрема, залізничним транспортом).
Суд наголошує на наступних аспектах:
Відсутність обов`язку надання внутрішніх документів Експедитора: Умовами Договору № 84 не передбачено обов`язку Експедитора надавати Клієнту комерційну документацію, що стосується його взаємовідносин із третіми особами. Відтак, Декларант позбавлений правових підстав вимагати від Експедитора надання таких документів.
Розрахунки за надані послуги здійснюються Клієнтом виключно з Експедитором на підставі виставлених останнім рахунків. Взаємовідносини між Експедитором та залученими ним третіми особами є сферою їхніх автономних господарських відносин, до яких позивач не має стосунку.
Для Декларанта транспортні витрати формуються виключно на підставі взаємодії з Експедитором. Залучення Експедитором третіх осіб є лише обраним способом виконання зобов`язання «організувати перевезення», що не змінює розмір витрат, фактично понесених позивачем.
Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 у справі № 804/4963/16. Суд касаційної інстанції зазначив, що у випадку, коли експедитор за умовами договору має право залучати третіх осіб та самостійно оформлювати перевізні документи, відсутність у Декларанта інших документів, крім тих, що підтверджують відносини з експедитором, не може бути підставою для сумніву у задекларованій митній вартості.
Враховуючи, що Декларант надав усі документи, які є в його розпорядженні та які підтверджують реальність витрат на транспортування, суд вважає претензії митного органу щодо ненадання документів по стосунках Експедитора з третіми особами такими, що суперечать положенням статті 53 та статті 335 МК України.
- «Окрім цього, не подано митну декларацію країни відправлення, що не дозволяє впевнитися в достовірності заявлених відомостей щодо умов поставки та вартості товару, які впливають на формування митної вартості товару».
Дослідивши зауваження митного органу щодо неподання Декларантом копії митної декларації країни відправлення, суд вважає їх безпідставними та такими, що суперечать нормам МК України, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, копія митної декларації країни відправлення належить до переліку додаткових документів. Витребування таких документів митним органом є правомірним виключно у разі, якщо документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Судом встановлено, що у повідомленнях митниці, адресованих Декларанту, не було конкретизовано, які саме розбіжності чи недоліки у поданих первинних документах (рахунках-фактурах, контракті тощо) зумовили необхідність витребування експортної декларації.
Суд звертає увагу на умови Контракту № SG/1 (пункт 3.5. та пункт 3.6), якими чітко визначено вичерпний перелік документів, що надаються постачальником для підтвердження поставки. Митна декларація країни відправлення у цьому переліку відсутня.
Здійснення митних процедур у країні відправлення є обов`язком постачальника (резидента КНР).
Чинне законодавство як України, так і КНР не передбачає безумовного обов`язку продавця передавати копію своєї внутрішньої митної декларації покупцю.
Відтак, позивач не мав юридичних підстав вимагати цей документ від контрагента, а його відсутність у розпорядженні підприємства унеможливлювала його надання.
Суд враховує зміни, внесені до статті 53 МК України згідно із Законом № 141-IX від 02.10.2019. На даний час виключено вимогу щодо обов`язкового подання разом з митною декларацією всіх документів, що підтверджують вартість. Основними документами є рахунок (invoice) та, у визначених законом випадках, декларація митної вартості (частини 2 статті 264 МК України).
Аналогічний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 810/4116/17, де зазначено:
«...ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така вартість повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин».
Таким чином, суд констатує, що за умови підтвердження митної вартості іншими наданими документами (рахунком-фактурою, пакувальним листом, транспортними документами), відсутність експортної декларації країни відправлення не може бути самостійною підставою для відмови у визнанні митної вартості за першим методом.
- «Прайс-лист № б/н від 07.09.2025 містить інформацію щодо цін на товари виключно на умовах поставки FOB Qingdao, що обмежує конкурентність».
Оцінюючи аргументи митного органу щодо недоліків наданого прайс-листа та неповноти пакета документів, суд зазначає наступне.
Митний орган у своєму рішенні посилається на прайс-лист від 07.09.2025, тоді як Декларантом фактично надавався документ від 21.02.2025. Зазначена невідповідність свідчить про неналежне дослідження митницею наданих документів та формальний підхід до здійснення митного контролю.
Згідно з положеннями частини 2 статті 53 МК України, прайс-лист не належить до переліку основних документів, які декларант зобов`язаний надати для підтвердження митної вартості.
Прайс-лист є документом довільної форми. Ні національним законодавством України, ні нормами міжнародного права не встановлено типової форми або вичерпного переліку обов`язкових реквізитів для такого документа.
Наявність або відсутність у прайс-листі додаткових відомостей (умов поставки, оплати, технічних характеристик тощо) за умови наявності ціни та найменування товару не може бути доказом недостовірності заявленої митної вартості.
Маючи у розпорядженні повний пакет комерційних та товаросупровідних документів (контракт, рахунок-фактуру, транспортні документи), митний орган мав об`єктивну можливість здійснити перевірку числових показників митної вартості без залучення прайс-листа або комерційної пропозиції.
Суд констатує, що позивачем були виконані всі вимоги МК України:
Частина документів була надана разом із митною декларацією.
Додаткові документи та пояснення були надані у відповідь на електронні повідомлення митниці.
Вимоги митниці щодо решти документів визнані судом такими, що не ґрунтуються на законі.
Таким чином, твердження відповідача про подання неповних або недостовірних відомостей є безпідставними. Декларант надав достатній обсяг даних, що дозволяв митному органу ідентифікувати товар та перевірити правильність визначення його вартості за першим методом (за ціною договору).
Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Подані декларантом документи у сукупності надавали митному органу можливість перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару, оскільки вказані документи не містили розбіжностей щодо найменування імпортованого товару, його кількості та вартості.
Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
При цьому, суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом у постанові від 26 червня 2025 року у справі №520/13328/2020.
Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.
За таких обставин суд вважає, що позивачем подано до Митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Інші доводи відповідача висновків суду не спростовують, при цьому суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.
Митним органом не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що митна вартість імпортованого позивачем товару була визначена необґрунтовано, що в свою чергу надавало б митному органу права на коригування митної вартості товару.
При розгляді справи суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, що зумовлює висновок суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Розподіл судових витрат визначений статтею 139 КАС України.
При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 272,33 грн., який слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.
Керуючись ст. ст.ст.139, 241 - 246, 250 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (вул. Штабна, буд. 13, приміщення 19, м. Запоріжжя, 69000) до Тернопільської митниці (вул. Текстильна, буд. 38, м. Тернопіль, 46400) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару UA403070/2025/000273/2 від 09.09.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 272,33 грн (чотири тисячі двісті сімдесят дві гривні 33 копійки). 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «13» січня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль