П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4131/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О. Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов від 07.04.2025 №2, №3,

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, в якому позивач просив суд: 
- визнати протиправною та скасувати постанову № 2 від 07.04.2025 року Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про накладення штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 грн. на ФОП Шевчишин " за порушення пункту 2 частини 2 статті 44 Закону України "Про державний нагляд і контроль нехарчової продукції".
- визнати протиправною та скасувати постанову № 3 від 07.04.2025 року Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про накладення штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 грн. на ФОП ІІІевчишин " за порушення пункту 2 частини 2 статті 44 Закону України "Про державний нагляд і кон і роль нехарчової продукції".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами проведення планової перевірки характеристик продукції ФОП ОСОБА_1 встановлено невідповідність вимогам Технічного регламенту аерозольних розпилювачів. За результатами перевірки складено Протокол про виявлене порушення вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції". за результатами розгляду протоколу винесено постанову про накладення штрафу від 07.04.2025 № 2, 3 за порушення вимог Закону.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року позов фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області задоволено повністю. 
Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області від 07.04.2025 № 2 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 34 000 грн та постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області від 07.04.2025 № 3 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 34 000 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн двадцять коп) гривень.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, з посиланням на частину 5 статті 8 Закону № 2735-VI, зазначає, що документацію, що дає змогу ідентифікувати суб`єкта господарювання, який поставив продукцію має надати суб`єкт господарювання - позивач. У матеріалах справи такі документи відсутні. З огляду на те, що на вимогу контролюючого органу позивачем не надано інформацію щодо виробника або постачальника продукції, апелянт вважає, що застосування санкцій за виявлені порушення безпосередньо до позивача як розповсюджувача продукції відбулось із дотриманням вимог законодавства.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого наведено численні цитування Законів України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та зазначено, що в матеріалах справи наявні фото продукції із зазначенням виробника та країни походження продукції, а тому позивач не може вважатися особою, яка ввела в обіг продукцію, а вважається розповсюджувачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 20.03.2025 до 25.03.2025 проведено планову перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Предмет перевірки: аерозольні розпилювачі.
За результатами проведеної перевірки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області складений Протокол про виявлене порушення вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" від 25.03.2025 № 2.
26.03.2025 Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області надіслано на адресу позивача запрошення на слухання в адміністративній справі.
За результатами розгляду справи Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області винесено постанову про накладення штрафу від 07.04.2025 № 2 у розмірі 34 000 грн та постанову про накладення штрафу від 07.04.2025 № 3 у розмірі 34 000 грн за порушення вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", а саме розповсюдження аерозольного розпилювача полірувального засобу для пластику TM "NEW PLAK", TM "MANNOL 9931 TEXTIL FOAM": - на якому не зазначено інформацію у маркуванні про кодове позначення, яке дає змогу ідентифікувати партію одного типу аерозольного розпилювача; - на якому не вказано масу нетто; - на якому не зазначено найменування та поштову адресу суб`єкту господарювання, що вводить в обіг аерозольний розпилювач; - на якому відсутня інформація про елементи маркування категорії 1 або 2, а саме відсутнє слово "Небезпека" або "Увага"; - на якому відсутні маркування державною мовою; - на якому здійснюється нанесення знаку відповідності, який не відповідає символу.
Не погодившись із постановами про накладення штрафу, позивач звернувся до суду. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів того, що під час планової перевірки позивач не надав документи, що дають змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або постачальника цієї продукції, а тому прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому є підстави для задоволення позову.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного. 
Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції визначені Законом України “Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції” від 2 грудня 2010 року № 2735-VI (далі - Закон № 2735-VI).
Приписами ст.1 Закону України №2735-VI визначено, що орган державного ринкового нагляду - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного ринкового нагляду у межах сфери своєї відповідальності, державний колегіальний орган, що визначається відповідно до цього Закону (далі - орган ринкового нагляду). У разі якщо орган ринкового нагляду здійснює визначені цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" повноваження також через свої територіальні органи, термін "орган ринкового нагляду" позначає також його територіальні органи;
державний ринковий нагляд - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.
Відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 1 Закону України №2735-VI державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.
Встановлені вимоги - це вимоги щодо нехарчової продукції (далі - продукція) та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами (абзац 2 частини першої статті 1 Закону України №2735-VI)
Метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам (ч.1 ст.4 Закон №2735-VI).
За приписами ч.1 ст.11 Закону України №2735-VI з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування) (п. 4), вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог (п. 11).
Частиною 1 ст.22 Закону України №2735-VI визначено, що заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.
Згідно зі ст.23 Закону України №2735-VI під час проведення перевірок характеристик продукції проводиться перевірка документів, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, за результатами яких приймається рішення про відбір та експертизу (випробування) зразків продукції, про що зазначається в акті, підготовленому відповідно до вимог статті 23-1цього Закону.
При проведенні перевірок характеристик продукції органи ринкового нагляду враховують ступінь ризику, який може становити відповідна продукція, а також відомості, що містяться у зверненнях споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, та іншу інформацію щодо продукції.
Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.
Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції.
Предметом таких перевірок є характеристики продукції певного виду (типу), категорії та/або групи.
Під час перевірки характеристик продукції у випадках, передбачених цим Законом, перевірці підлягають такі документи (їх копії) та інформація:
1) декларація про відповідність;
2) супровідна документація, що додається до відповідної продукції (включаючи інструкцію щодо користування продукцією);
3) загальний опис продукції , а також повний склад технічної документації на відповідну продукцію, передбачений технічним регламентом;
4) документи щодо системи якості чи системи управління якістю;
5) висновки експертиз та протоколи випробувань зразків відповідної продукції, відібраних (узятих) у межах здійснення ринкового нагляду і контролю продукції;
6) документи, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (товарно-супровідна документація або договори).
Орган ринкового нагляду має право вимагати надання таких документів лише в обсязі, що необхідний для встановлення ланцюга постачання продукції;
7) документи і матеріали щодо стану виконання суб`єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, у тому числі в межах моніторингу дій суб`єктів господарювання, що вживаються ними для вилучення відповідної продукції з обігу та/або її відкликання;
8) повідомлення та інша інформація, надана суб`єктами господарювання, митними органами, органами з оцінки відповідності згідно з положеннями цього Закону та Закону України"Про загальну безпечність нехарчової продукції".
У статті 1 Закону України від 15.01.2015 № 124-VIII «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» визначено, що введення в обіг - це надання продукції на ринку України в перший раз; імпортер - будь-яка фізична чи юридична особа - резидент України, яка вводить в обіг на ринку України продукцію походженням з іншої країни; розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку.
Так, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що відповідачем не надано доказів того, що під час планової перевірки позивач не надав документи, що дають змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або постачальника цієї продукції.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: 1) будь-який суб`єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію; 2) будь-який суб`єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію (частина п`ята статті 8 Закону № 2735-VI).
У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію (частина сьома цієї статті).
Згідно статті 45 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» виробник, уповноважений представник, імпортер або інша особа, яка відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, не несе відповідальності, встановленої статтею 44 цього Закону, якщо доведе, що:
1) вона не вводила відповідну продукцію в обіг;
2) з урахуванням усіх обставин відповідна продукція після введення її в обіг стала такою, що становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, внаслідок дій або бездіяльності інших осіб чи непереборної сили;
3) відповідна продукція становить ризик внаслідок додержання виробником вимог законодавства чи виконання обов`язкових для нього приписів державних органів;
4) у випадку виробника комплектуючого виробу чи складової частини продукції ризик (невідповідність) продукції встановленим вимогам виник (виникла) внаслідок конструкції готової продукції, до якої входить цей виріб чи складова частина, або інструкцій, даних такому виробнику виробником готової продукції.
Колегія суддів враховує, що хоча ч.5 ст.8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлює обов`язок надати інформацію на запит, положеннями вказаного Закону та жодним іншим нормативно-правовим актом не визначено форму такого запиту. 
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням в Протоколі №2 про виявлене(і) порушення вимог «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» зазначено, зокрема, що «ФОП ОСОБА_1 не виконав вимоги частини третьої статті 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції, а саме: не надав документи, що містять інформацію про походження аерозольних розпилювачів - полірувальний засіб для пластику ТМ “NЕW PLAK", штриховий код 8002424001641, країна-виробник Італія та полірувальний засіб для пластику ТМ «MANNOL 9931TEXTIL FOAM», Art. 896700, штриховий код 4036021896700, країна-виробник Німеччина (договори, товарно-супровідна документація тощо).
Позивачем даний протокол отримано, проте будь-яких заперечень чи доповнень з цього приводу не надано.
До того ж, позивачем було також отримано 01.04.2025 р. запрошення учасника адміністративного провадження на слухання в адміністративній справі. Проте, на розгляд справи він не з`явився і будь-яких пояснень не надав.
Колегія суддів з урахуванням вчинених Головним управлінням дій доходить висновку, що позивач свідомо не скористався своїм процесуальним правом на надання доказів та спростування висновків органу нагляду. Таким чином, за відсутності документів, що ідентифікують ланцюг постачання продукції на момент прийняття рішення, ГУ ДСНС в Миколаївській області діяло в межах наданих повноважень.
Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позов, також посилається на правові висновки Верховного Суду від 13.04.2022 р. у справі 1440/2024/18.
З постанови Верховного Суду від 13 квітня 20 року у справі № 1440/2024/18 вбачається, що предметом оскарження були постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 19 липня 2018 року №№ 21 та 22, якими на позивача накладено штраф відповідно до пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону).
У межах розгляду справи № 1440/2024/18 досліджувалось питання чи є позивач особою, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг.
Розглядаючи справу по суті заявлених вимог, судом було установлено, що позивач є розповсюджувачем продукції.
Розповсюджувач може бути визнаний особою, що ввела продукцію в обіг лише у випадку ненадання ним документації, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила йому цю продукцію, а отже, неможливості ідентифікації органом ринкового нагляду такої особи.
Позивач на підтвердження придбання продукції, яка перевірялася, надавав Головному управлінню Держпродспоживслужби в Миколаївській області копії накладних. Водночас, відповідачем вони не були взяті до уваги, оскільки інформація про постачальника: склад-магазин № 308, Харківська площадка, промисловий ринок 7 км, Одеса - не є, на його думку, такою, що дає можливість ідентифікувати такого постачальника.
У справі № 1440/2024/18 Суд дійшов висновку, що наявність інформації щодо торговельного місця продавця на ринку дає можливість ідентифікувати органом ринкового нагляду таку особу.
Встановивши відсутність доказів на підтвердження доводів відповідача щодо ненадання позивачем документів, необхідних для ідентифікації постачальника продукції, яка була предметом перевірки, Суд погодився з висновком суду першої інстанції про безпідставне застосування відповідачем штрафних санкцій до позивача на підставі пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».
Натомість, у даній справі, позивачем не надано жодних доказів, які дозволили б ідентифікувати суб`єкт господарювання, який поставив йому відповідну продукцію.
Тобто, фактичні обставини справи наведені у зазначеному висновку Верховного Суду є інакшими, ніж обставини у розглядуваній справі.
Щодо доводу позивача про необхідність повідомлення органами державного ринкового нагляду про проведення перевірки не пізніше десяти днів до дня здійснення заходу.
Така позиція позивача ґрунтується на приписах Закону № 877-Vта висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 17.09.2019 у справі № 826/2615/18.
Колегія суддів зазначає, що згідно із підпунктом 10 пункту 3 розділу І Закону України від 12.12.2019 № 367-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо зменшення тиску на бізнес з боку органів ринкового нагляду" було внесено зміни у Закон № 2735-VI, зокрема частину п`яту статті 23 викладено в такій редакції: "Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно.".
Закон України від 12.12.2019 № 367-IX набрав чинності 26.03.2020. Цим же законом внесені зміни і у частину другу статті 2 Закону № 877-V, згідно із якими дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів, зокрема, державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції.
Відтак починаючи із 26.03.2020 на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції дія Закону № 877-V не поширюється.
Щодо висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 17.09.2019 у справі № 826/2615/18, то такі були висловлені щодо застосування норм частини п`ятої статті 23 Закону № 2735-VI у редакції до внесення змін Законом України від 12.12.2019 № 367-IX, яка по іншому врегульовувала правовідносини, що виникають у сфері здійснення заходів державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції, і на відміну від норм цієї ж статті, викладених після внесення до неї змін вищевказаним законом, відсилала до Закону № 877-V в частині видання та оформлення наказів органів ринкового нагляду та посвідчень (направлень) на проведення перевірки.
Отже, спеціальним у спірних правовідносинах слід вважати саме Закон № 2735-VI.
Колегія суддів також вважає безпідставними доводи позивача щодо отримання ним оскаржуваної постанови разом з копією протоколу та Акта звірки від 25.03.2025 р. в один день 12.04.2025 р. з огляду на наступе.
Як вбачається з долучених відповідачем до відзиву на позов додатків, Акт перевірки характеристик продукції від 25.03.2025 р. разом з Протоколом про виявленні порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» від 25.03.2025 р. направлялись на адресу позивача 25.03.2025 р. та отримані останнім 01.04.2025 р. (а.с.73).
Постанова про накладення штрафу від 07.04.2025 р. №2 та постанова про накладення штрафу від 07.04.2025 р. №3 отримані позивачем 12.04.2025 р. (а.с. 59,60).
Щодо тверджень позивача про наявні в матеріалах справи фото продукції із зазначенням виробника та країни походження, колегія суддів зазначає, що наявність тексту на продукції є елементом маркування і не може бути вичерпним доказом походження продукції без відповідних супровідних документів, а отже зазначене спростовує наведені в позовній заяви доводи позивача.
Твердження про те, що перевірку за результатами якої складено Акт перевірки та Протокол складено у відсутність позивача колегія суддів відхиляє з огляду на наявність підпису позивача на направленні про проведенні перевірки від 20.03.2025 р. 
Отже, з урахуванням вищевикладеного та встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій відповідача, що помилково не встановлено судом першої інстанції.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов від 07.04.2025 №2, №3 - відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено та підписано 20 січня 2025 року. 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова