ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1839/25  Номер провадження 22-ц/814/4373/25	Головуючий у 1-й інстанції Черков В.Г.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року, ухвалене суддею Черковим В. Г., повний текст рішення складений – 08 вересня 2025 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Великобудищанська сільська рада, про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

12.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, в якому просив суд: - визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною; - встановити над ОСОБА_2 опіку і призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її опікуном.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є тіткою заявника та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Вона має другу групу інвалідності з дитинства у зв`язку з психічним розладом та перебуває на обліку у психіатра. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 08.07.2019 у справі №526/1864/18, яке набрало законної сили 13.08.2019, ОСОБА_2 визнано недієздатною. Окрім того, на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.09.2019 у справі №526/1798/19 над недієздатною ОСОБА_2 призначено опікуна ОСОБА_3 , який є її рідним братом, а заявнику - батьком. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Через смерть опікуна тітка залишилась без опіки. Сім`я заявника зіткнулася з рядом проблем, а саме усі виплати, які отримувала ОСОБА_2 , припинено. Вона постійно приймає життєво необхідні ліки, які відпускаються лише за рецептом лікаря. Отримати рецепт без участі законного опікуна неможливо, оскільки вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Це створює суттєві труднощі у забезпеченні безперервного лікування та підтримання її стабільного стану здоров`я. Строк дії рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.09.2019 в частині визнання ОСОБА_2 недієздатною закінчився. Однак, тітка продовжує хворіти на психічні розлади та захворювання. Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує стороннього догляду та опіки. Вона самостійно не може подбати про себе, створити собі умови для проживання, готувати їжу, придбати продукти харчування. Окрім заявника, немає жодної особи, яка могла б взяти на себе обов`язок бути опікуном ОСОБА_2 . Мати заявника - ОСОБА_4 постійно працює в м. Києві та не має можливості здійснювати повсякденний догляд. Сестра заявника - ОСОБА_5 самостійно виховує малолітню дитину і також не може взяти на себе таку відповідальність. Бабуся ОСОБА_6 має похилий вік і за станом здоров`я не здатна забезпечити належний догляд. У зв`язку з чим ОСОБА_1 є єдиним, хто здатний свідомо взяти на себе функції опікуна.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Великобудищанська сільська рада про визнання особи недієздатною та призначення опікуна – задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 , недієздатною.
У решті вимог – відмовлено.
Судові витрати у розмірі 9 229,28 грн за проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 від 06.08.2025 віднесено на рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи, належні та достатні докази, їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною, оскільки внаслідок хронічного розладу стану здоров`я не здатна у повному обсязі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує постійного догляду та нагляду, уваги та представництва в різних державних органах, установах, потребує захисту прав та законних інтересів.З урахуванням обставини проходження заявником військової служби та безпосереднього виконання ним обов`язків за місцем несення служби, реалізація його права бути опікуном недієздатної тітки можлива лише за умови звільнення з військової служби. Оскільки ОСОБА_1 проходить військову службу, вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків як опікуна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні вимоги про призначення опікуна та ухвалити в цій частині нове рішення, яким встановити над ОСОБА_2 опіку і призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її опікуном.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідає вимогам, встановленим законодавством для призначення опікунів, має побутову та фізичну можливість виконувати обов`язки опікуна, підстав для висновку про недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном немає. Інші особи, які б виявили бажання бути опікуном, відсутні. Обов`язок з оборони незалежності та територіальної цілісності України не має переваг перед іншими обов`язками громадянина. Суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 недієздатною, проте не призначив їй опікуна, фактично залишивши без належної опіки та захисту її прав і законних інтересів. Разом з тим, Гадяцький районний суд Полтавської області не поклав обов`язків щодо здійснення опіки на орган опіки та піклування, що є недоречним. Водночас, покладення таких обов`язків на орган опіки та піклування у ситуації, коли є особа, яка виявила бажання бути опікуном, фактично здійснює відповідні функції та відповідає встановленим законом вимогам, не може вважатися доцільним і належним способом захисту прав як заявника, так і недієздатної особи. Проходження заявником військової служби не може бути перешкодою для призначення його опікуном, оскільки чинним законодавством України не передбачено особливого порядку встановлення опіки під час воєнного стану, а також не встановлено імперативної заборони щодо призначення військовослужбовця опікуном над недієздатною особою. Крім того, законом передбачено можливість надання відстрочки від проходження військової служби для осіб, які здійснюють опіку над недієздатними громадянами. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною та призначення його опікуном не з метою забезпечення реалізації прав тітки, а з метою ухилення від мобілізації та проходження військової служби, матеріали справи не містять, такий висновок суду першої інстанції грунтується лише на припущеннях. Відсутні будь-які підстави вважати, що звернення ОСОБА_1 з заявою про визнання недієздатною тітки та призначення його опікуном пов`язане виключно з намаганням уникнути мобілізації.

Отже, предметом даного апеляційного перегляду є законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення відмови у призначенні опікуна.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 22.12.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 05.11.2025 судових повісток у цивільній справі на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 100-101), які були доставлені до електронних кабінетів та поштою. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 03.11.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 22.12.2025 на 10.40 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 09.12.2025 до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги без участі.16.12.2025 представник Великобудищанської сільської ради сформував в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно довідки про склад сім`ї від 30.05.2025 №287, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та склад його родини складають – ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_5 (сестра), ОСОБА_7 (племінниця), ОСОБА_6 (баба) та ОСОБА_2 (тітка) (а.с. 7).

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 08.07.2019 (справа №526/1864/18) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною. Рішення набрало законної сили 13.08.2019 (а.с. 16-17).

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.09.2019 (справа №526/1798/19) над недієздатною ОСОБА_2 встановлено опіку та опікуном призначено ОСОБА_3 , 1977 р.н. Рішення набрало законної сили 24.10.2019 (а.с. 18-19).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 06.08.2025 №501, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час страждає на хронічний, стійки психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїчної форми, безперервний перебіг з стійким дефектом особистості. Наявний у ОСОБА_2 хронічний, стійкий психічний розлад позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час (а.с. 53-58).

Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить також призначити себе опікуном над тіткою.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент звернення ОСОБА_1 до суду та на момент розгляду справи він проходить військову службу, про що неодноразово вказував у заявах.

Суд першої інстанції у цій частині звернув увагу на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України - цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною особою встановлюється опіка.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною (ч. 1 ст. 60 ЦК України).

Відповідно до ст. 295, ч. 3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, і подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і призначає їй піклувальника чи опікуна.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заяво; опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Згідно статті 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №754/5841/17.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.06.2024 у справі №742/887/23.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Статтею 41 ЦК України передбачено правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 Цивільного Кодексу України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 296 ЦПК України заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у призначенні опікуна, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 . 

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Розглядаючи в цій частині заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

За змістом ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 62 цього Кодексу опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Частинами 4, 5 ст. 63, ч. 1 ст. 67 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Таким чином, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 №34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Пунктом 2.4. визначено, що опіка встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Згідно з п. 3.1 Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Пунктом 3.3. Правил визначено, що документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, є: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

За змістом п. 4.3 Правил опіки та піклування, як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов`язків.

Главою 2 розділу IV ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Частиною 1 ст. 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №736/1508/17 (провадження №61-39361св18), від 23.11.2021 у справі №751/9572/19 (провадження №61-3053св21), від 28.07.2024 у справі №372/3474/21 (провадження №61-16349св23), від 24.07.2024 у справі №727/597/24 (провадження №61-6720св24).

Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі №336/5652/18 зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

У справі встановлено, що рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 08.07.2019 (справа №526/1864/18) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною. Рішення набрало законної сили 13.08.2019 (а.с. 16-17).

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.09.2019 (справа №526/1798/19) над недієздатною ОСОБА_2 встановлено опіку та опікуном призначено ОСОБА_3 , 1977 р.н. Рішення набрало законної сили 24.10.2019 (а.с. 18-19).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20).

Згідно довідки про склад сім`ї від 30.05.2025 №287, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та склад його родини складають – ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_5 (сестра), ОСОБА_7 (племінниця), ОСОБА_6 (баба) та ОСОБА_2 (тітка) (а.с. 7).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 06.08.2025 №501, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час страждає на хронічний, стійки психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїчної форми, безперервний перебіг з стійким дефектом особистості. Наявний у ОСОБА_2 хронічний, стійкий психічний розлад позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час (а.с. 53-58).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині вимоги про призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що проходження заявником військової служби та безпосереднього виконання ним обов`язків за місцем несення служби, реалізація його права бути опікуном недієздатної тітки можлива лише за умови звільнення з військової служби, т.я. опікун повинен проживати разом з підопічним. Оскільки ОСОБА_1 проходить військову службу, вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків як опікуна.

Разом з тим, апеляційний суд у складі колегії суддів виходить з того, що, вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опіки або піклувальника, суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи.

Апеляційний суд зазначає, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України.

Питання про визнання фізичної особи недієздатною та призначення над нею опіки вирішується в порядку окремого провадження. За змістом ст. 294 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ в порядку окремого провадження, суд зобов`язаний вживати заходів щодо всебічного, повного, і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи, суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Отже, законодавець у наведеній нормі чітко вказує, що положення стосовно змагальності та меж судового розгляду у справах окремого провадження не застосовується. Принцип змагальності може діяти при вирішенні справ окремого провадження, але, насамперед, реалізується у правах заявника. Так, заявник має право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, доводити суду свої вимоги, тощо. Аналіз процесуальної регламентації розгляду та вирішення справ окремого провадження дає змогу зробити висновок, що як заявники, так і заінтересовані особи не позбавлені змоги надавати докази в обґрунтування своєї позиції. Крім того, на відміну від позовного провадження, у справах окремого провадження суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Це положення є підставою для збирання доказів і посилює роль суду під час розгляду справ окремого провадження.

По справі вбачається, що ні заявником, ні заінтересованою особою, ні до суду першої, ні апеляційної інстанції не надано подання органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що виходячи зі специфіки збирання та подання доказів у справах окремого провадження та наявність у суду права з власної ініціативи витребувати необхідні докази, суд першої інстанції мав усі процесуальні повноваження витребувати необхідні для вирішення питання про призначення опікуна докази (подання органу опіки та піклування) або запропонувати сторонам їх надати, проте, як свідчить матеріали справи, наведеного не здійснив.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відповідає вимогам, встановленим законодавством для призначення опікунів, має побутову та фізичну можливість виконувати обов`язки опікуна, то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду, оскільки матеріали справи не містять подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимоги про встановлення над ОСОБА_2 опіки і призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її опікуном – залишити без змін.

В іншій частині рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року не оскаржувалося та не переглядалося. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов