ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 січня 2026 року м. Житомир справа № 640/9920/20
категорія 111030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРДОС-ІНЖИНІРИНГ" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, 

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕРДОС-ІНЖИНІРИНГ» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28.02.2020 № 1102615571 і № 1112615571;
- визнати протиправними і скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 03.04.2020 і податкову вимогу від 03.04.2020 № 23655-10.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що спірні рішення відповідач прийняв на підставі необґрунтованих висновків перевірки про непідтвердження господарських операцій з контрагентами ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор») і ТОВ «Нью-буд-альянс». Такі твердження контролюючого органу спростовуються первинними документами, що свідчать про реальність всіх господарських операцій. Крім того, проведена перевірка здійснена поза межами визначеного законодавством строку 1095 днів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2020 вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.
Відповідач у відзиві на позов просить у його задоволенні відмовити, оскільки неможливо встановити осіб, які могли здійснювати фінансово-господарську діяльність від імені контрагентів позивача ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор») і ТОВ «Нью-буд-альянс». Фактично ТОВ «КЕРДОС-ІНЖИНІРИНГ» було проведено господарські операції з вказаними контрагентами шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів.
У відповіді на відзив позивач просить позов задовольнити. Оскільки до перевірки було надано оформлені належним чином первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій з вказаними контрагентами і рух активів та зміни у власному капіталі.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Житомирським окружним адміністративним судом за належністю та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Черноліхову С.В.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 дану справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
04.11.2025 ухвалою суду призначено судове засідання в даній справі на 27.11.2025.
27.11.2025 в розгляді справи оголошено перерву до 09.12.2025.
09.12.2025 суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.
Суд, розглянувши позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.
Встановлено, що посадовою особою ГУ ДПС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРДОС-ІНЖИНІРИНГ». В її ході було виявлено такі порушення:
- п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 46102 грн, в т. ч.: за 2016 рік в сумі 2268,00 грн, за 2017 рік в сумі 43834,00 грн;
- п.198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2017 року на 48705,00 грн.
Результати перевірки відображені в акті № 19/26-15-05-07-01-10/37769427 від 04.02.2020.
На підставі цього акта контролюючим органом 28.02.2020 прийняті податкові повідомлення-рішення № 1102615571 про збільшення грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств на 43834,00 грн основного платежу і 10959,00 грн штрафних санкцій, № 1112615571 про збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість на 48705,00 грн основного платежу і 12176,00 грн штрафних санкцій.
Товариство подавало на вказані повідомлення-рішення скарги в адміністративному порядку, однак вони не розглянуті через оголошення в Україні у 2020 році карантину.
03.04.2020 ГУ ДПС у м. Києві було прийнято рішення № 23655-10 про опис майна позивача у податкову заставу і винесено податкову вимогу № 23655-10 про сплату податкового боргу у сумі 155510,25 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення, рішення і вимогу протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
В пункті 44.2 статті 44 ПК України зазначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
В силу положень п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (п. 201.10 ст. 201 ПК України).
Системний аналіз змісту вищенаведених норм ПК України свідчить про те, що в податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат.
За змістом п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як визначено у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, право платника податків на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту і визначення розміру витрат обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.
Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Так, з аналізу матеріалів справи, зокрема матеріалів податкової перевірки, судом встановлено, що висновки про порушення позивачем чинного податкового законодавства України ґрунтуються на мотивах неправомірної діяльності контрагентів - ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор») і ТОВ «Нью-буд-альянс», а також на наявності кримінальних проваджень № 32016100060000134 від 08.11.2016 і № 32016100090000097 від 14.12.2016 стосовно посадових осіб вказаних підприємств як на підставу нереальності господарських операцій. 
Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2017 між позивачем (Замовник) і ТОВ «Нью-буд-альянс» (Виконавець) укладено договір виконання робіт № 34, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання по виконанню робіт згідно з Додатком № 1. Ціна договору складає 159700,00 грн.
Про виконання умов вказаного договору свідчать калькуляція вартості, рахунок-фактура № СФ-0000043 від 03.03.2017, акт здачі-прийняття робіт від 02.03.2017, картка рахунку 631, платіжні доручення від 30.03.2017 і від 03.04.2017.
Також між позивачем (Замовник) і ТОВ «Нью-буд-альянс» (Виконавець) укладено договір виконання робіт № 14/03-17 від 03.03.2017, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання по виконанню робіт згідно з Додатком № 1. Ціна договору складає 132527,00 грн.
Про виконання умов вказаного договору свідчать калькуляція вартості, рахунок-фактура № СФ-0000104 від 14.03.2017, акт здачі-прийняття робіт від 16.03.2017, картка рахунку 631, платіжне доручення від 20.04.2017.
Між позивачем і ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР» було укладено договір від 02.03.2016 № 26/03.
Про виконання умов цього договору свідчать рахунок-фактура №СФ-0000121 від 31.03.2016, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), картка рахунку за ТОВ «Будівельна компанія «АЛЬТОР», копія платіжного доручення від 07.04.2016.
Монтажні та пусконалагоджувальні роботи, виконані ТОВ «Нью-буд-альянс» використовувались у подальшій господарській діяльності позивача та були враховані при виконанні договорів підряду на будівництво від 12.05.2016 №20-05/16 і від 17.06.2016 № 22-06/16, укладених з ТОВ «Мета-Капітал», на підтвердження чого в ході перевірки було надано специфікацію обладнання, матеріалів та робіт, довідку про вартість будівельних робіт та витрат, акти приймання виконаних робіт.
Аналіз зазначених обставин справи та норм законодавства України, дає підстави для висновку, що подані платником документи дозволяють встановити реальність виконання розглядуваних операцій та факт їх використання у господарській діяльності позивача.
Оцінюючи доводи відповідача щодо податкової інформації відносно контрагентів позивача, у тому числі, щодо відсутності трудових ресурсів та основних фондів, що, на думку відповідача, свідчить про нереальність укладених правочинів суд звертає увагу на положення принципу індивідуальної відповідальності платника податків та те, що інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагента позивача та його постачальників, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій. Суд звертає увагу, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.
Також посилання відповідача на відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 року у справі №К/800/36098/13, постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.
Що стосується посилання відповідача на матеріали досудового розслідування по кримінальним провадженням № 32016100060000134 від 08.11.2016 і № 32016100090000097 від 14.12.2016 слід вказати про те, що матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є вироком, який встановлює певні обставини та доведеність вини особи.
Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин.
Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Проте доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагентів позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагентів позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 816/809/17, від 24.04.2018 року у справі № 2а/0370/205/12, від 20.03.2019 року у справі № 813/1979/15, від 22.07.2020 року у справі № 620/3925/18.
Таким чином, визнання будь-якої фінансово-господарської операції фіктивною з контрагентом, щодо директора або учасника якого винесений вирок про визнання винуватості, як і всіх правочинів такого контрагента, є помилковим, адже у межах кримінального провадження встановлюється склад кримінального правопорушення саме щодо конкретних діянь (фінансово-господарських операцій).
Отже, беручи до уваги наведене в сукупності суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження протиправності формування позивачем податкового кредиту і витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор») і ТОВ «Нью-буд-альянс».
В ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем строку проведення перевірки.
ПК України чітко визначено граничні періоди, за які можуть проводитися перевірки платників податків, які обмежуються 1095 днями після останнього дня граничного строку подання податкової декларації, а якщо така податкова декларація була подана пізніше, - за днем її фактичного подання та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Тобто, контролюючий орган має право призначити проведення документальної перевірки за 1095 днів, що передують призначенню перевірки. Призначення контролюючим органом документальної перевірки поза межами вказаного строку є прямим порушенням норм податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 14.01.2015 року (справа №2а/0270/1757/11), від 16.12.2015 року (справа №826/2139/14), від 25.04.2013 року (справа №2а/0270/1705/11) та постанові Верховного Суду України від 09.02.2016 року (справа №826/3285/15).
Як вбачається з матеріалів справи, наказ ГУ ДПС у м. Києві № 502 про проведення позапланової виїзної перевірки позивача прийнято 17.01.2020, відтак контролюючий орган мав право призначити таку перевірку за період з 17.01.2017, тобто за 1095 днів, що передують її призначенню. Однак призначено перевірку і за 2016 рік, тобто поза межами граничного строку 1095 днів.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Натомість, позивачем доведено та надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Щодо вимоги про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу суд зазначає таке.
Пунктом 59.1. статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ст. 89 ПК України, право податкової застави у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення про опис майна позивача у податкову заставу від 03.04.2020 № 23655-10 і податкова вимога від 03.04.2020 № 23655-10 прийняті відповідачем з посиланням на наявність у Товариства податкового боргу по податку на додану вартість у сумі 82734,98 грн (48700,97 грн основний платіж, 12176,00 грн штраф, 21858,01 грн пеня) і по податку на прибуток підприємств у розмірі 72775,27 грн (43834,00 грн основний платіж, 10959,00 грн штраф, 17982,27 грн пеня).
Ці суми боргу визначені на підставі податкових повідомлень-рішень від 28.02.2020 № 1102615571 і № 1112615571, які станом на 03.04.2020 не були узгоджені.
Враховуючи те, що у даній справі податкові повідомлення-рішення від 28.02.2020 № 1102615571 і № 1112615571 визнано протиправними, тому протиправними є рішення про опис майна позивача у податкову заставу від 03.04.2020 № 23655-10 і податкова вимога від 03.04.2020 № 23655-10.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
З урахуванням вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений при зверненні до суду судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРДОС-ІНЖИНІРИНГ» (вул. Вишнева, 11, оф. 109, с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08131, код ЄДРПОУ 37769427) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправними і скасування рішень задовольнити.
Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 28.02.2020 № 1102615571 і № 1112615571.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 03.04.2020 № 23655-10.
Визнати протиправною і скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 03.04.2020 № 23655-10.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРДОС-ІНЖИНІРИНГ» судовий збір у розмірі 6169,76 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов

13.01.26