КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2026 року справа № 320/15308/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.
Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить суд скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №053080 від 24.10.2023.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 26.09.2023 транспортний засіб DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням був зупинений працівником Державної служби України з безпеки на транспорті на автомобільній дорозі Київ-Чернігів, 125 км. Після зупинки працівник відповідача вимагав пред`явити документи на транспортний засіб, вантаж, а також протокол перевірки та адаптації тахографа. Позивач стверджує, що всі необхідні документи на транспортний засіб і вантаж були надані, а щодо протоколу перевірки та адаптації тахографа позивач пояснив, що здійснює виключно внутрішні перевезення, що підтверджується товарно-транспортною накладною, тому не зобов`язаний обладнувати транспортний засіб тахографом і, відповідно, не має протоколу його перевірки та адаптації. За цих обставин, як вказує позивач, він має право використовувати індивідуальну контрольну книжку водія.
Незважаючи на наведені пояснення, працівником відповідача було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, в якому зазначено, що позивач порушив вимоги статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема не мав при собі протоколу перевірки та адаптації тахографа. Позивач висловив незгоду з такими висновками в самому акті. На підставі цього акта 24.10.2023 начальником Відділу державного огляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №053080, якою позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Позивач вказує, що зазначену постанову він отримав лише 24.11.2023, що підтверджується копією поштового конверта та витягом з реєстру поштових відправлень АТ "Укрпошта". У зв`язку з цим строк на оскарження постанови пропущено не з його вини, а тому підлягає поновленню судом.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідно до яких визначено перелік обов`язкових документів для виконання вантажних перевезень. На думку позивача, ця норма не містить прямої вимоги щодо наявності документів на тахограф, але передбачає відсилку до "інших документів", що свідчить про невичерпність переліку документів. У зв`язку з цим позивач вважає, що вимога працівника відповідача щодо обов`язкової наявності протоколу перевірки та адаптації тахографа при здійсненні внутрішніх перевезень є неправомірною.
Позивач також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.02.2020 у справі №820/4624/17, згідно з якими положення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачають необхідність наявності у перевізника та водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа або індивідуальної контрольної книжки водія (у разі, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом) визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010. На підтвердження узгодженості своєї позиції з судовою практикою позивач додатково посилається на постанови Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №823/119/17 та від 11.07.2019 у справі №823/328/17, які, на його думку, підлягають застосуванню до спірних правовідносин відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини 5 статті 242 КАС України.
Крім того, позивач наводить положення пункту 1.5 Положення №340, яким визначено, що тахограф є контрольним пристроєм, встановленим на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про рух. Водночас пункт 6.3 цього Положення передбачає, що водій транспортного засобу, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв. Із системного аналізу цих норм позивач робить висновок, що за відсутності тахографа він правомірно веде індивідуальну контрольну книжку водія.
З огляду на викладене, позивач вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №053080 від 24.10.2023 винесена без належних правових підстав, оскільки вимога щодо наявності протоколу перевірки та адаптації тахографа не є обов`язковою для внутрішніх перевезень за умови ведення індивідуальної контрольної книжки водія. У зв`язку з цим позивач просить суд поновити строк на звернення до суду, скасувати зазначену постанову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
19.06.2024 через підсистему "Електронний Суд" представником Державної служби України з безпеки на транспорті, яка не стороною у даній справі, подано відзив на позовну заяву, в якому Державна служба України з безпеки на транспорті як відповідач зазначає, що предметом спору є правомірність застосування до Позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту. Державна служба України з безпеки на транспорті посилається на положення статей 218, 238, 239 та 241 Господарського кодексу України, відповідно до яких підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене правопорушення у сфері господарювання, а адміністративно-господарський штраф є санкцією, що застосовується до суб`єктів господарювання у разі порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності. Державна служба України з безпеки на транспорті наголошує, що саме суб`єкт господарювання несе відповідальність за порушення правил здійснення перевезень, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних заходів для недопущення правопорушення.
Державна служба України з безпеки на транспорті зазначає, що відносини у сфері автомобільних перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III, який покладає на перевізників обов`язок забезпечувати дотримання вимог законодавства, у тому числі щодо організації режимів праці та відпочинку водіїв, безпеки дорожнього руху та наявності відповідних документів. Державна служба України з безпеки на транспорті посилається на частину 12 статті 6 цього Закону, яка передбачає, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби перевізників, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів на території України. Також Державна служба України з безпеки на транспорті вказує на Порядок проведення рейдових перевірок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006, який визначає процедуру здійснення контролю та перелік документів, що підлягають перевірці.
Державна служба України з безпеки на транспорті наголошує, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу позивача було встановлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа, що є порушенням вимог статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". На підставі акту перевірки №033972 від 26.09.2023 було винесено постанову №053080 від 24.10.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу. Державна служба України з безпеки на транспорті підкреслює, що саме суб`єкт господарювання, який зацікавлений у доведенні своєї позиції, має надати всю інформацію, яка може вплинути на результат розгляду справи, однак матеріали перевірки підтверджують факт порушення.
У відзиві також зазначено, що стаття 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлює обов`язок автомобільних перевізників та водіїв мати і пред`являти документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Перелік таких документів не є вичерпним і включає "інші документи, передбачені законодавством". Державна служба України з безпеки на транспорті посилається на Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджену наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010, яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання тахографів, а також передбачає обов`язковість проведення їх перевірки та адаптації. Державна служба України з безпеки на транспорті наголошує, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері перевезень, і прямо встановлює вимогу щодо наявності протоколу перевірки та адаптації тахографа.
Представником Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті відзиву на позовну заяву не подано, заяви та клопотання до суду не надходили, причини не подання відзиву на позовну заяву суду не відомі.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

У період з 25.09.2023 по 01.10.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті на автомобільній дорозі Київ-Чернігів, на 125-му кілометрі здійснювалась перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області у період з 25.09.2023 по 01.10.2023 (а.с. 34) та направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 22.09.2023 №НР001218 (а.с. 39).
26.09.2023 на автомобільній дорозі Київ-Чернігів, на 125-му кілометрі, працівником Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті Козловим Є.А. було зупинено вантажний спеціалізований фургон рефрижератор марки DAF з державним номерним знаком НОМЕР_1 (а.с. 36), яким керував ОСОБА_1 , здійснюючи перевезення вантажу - харчової продукції відповідно до товарно-транспортної накладної від 25.09.2023 №957 (а.с. 12) та відомостей про вантаж (а.с. 12). 
Після зупинки посадова особа відповідача пред`явила вимогу надати документи на транспортний засіб, вантаж, а також протокол перевірки та адаптації тахографа. Позивач надав документи, що підтверджували законність перевезення, включаючи товарно-транспортну накладну, посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль. Щодо протоколу перевірки та адаптації тахографа позивач пояснив, що здійснює виключно внутрішні перевезення, а тому не зобов`язаний обладнувати транспортний засіб тахографом. 
Працівником відповідача було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.09.2023 №033972 (а.с. 35), в якому зазначено, що при перевезенні вантажу у водія на момент проведення перевірки відсутні документи, визначені статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме протокол перевірки та адаптації тахографа.
Позивач висловив свою незгоду з такими висновками безпосередньо в тексті акта, зробивши відповідну позначку в графі "Пояснення водія про причини порушень".
Повідомлення про дату та місце розгляду справи про вказане правопорушення (24.10.2023 з 10:00 до 15:00 в приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області за адресою: м. Київ, пр-т Науки, 57, кабінет 13), надіслане відповідачем листом від 12.10.2023 №78663/29/24-23 (а.с. 33), позивачем не отримано.
Відповідно на розгляд справи щодо акту від 26.09.2023 №033972 позивач не прибув, письмових пояснень чи заперечень позивачем надано не було.
За результатами розгляду справи щодо акту від 26.09.2023 №033972 начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Укртрансбезпеки Роман Мартинюк виніс оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.10.2023 №053080 (а.с. 38), якою за допущену відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання таких відносин.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України від 05.04.2001 №2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2344 законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Частиною 1 статті 5 Закону №2344 визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Абзацом 2 частини 7 статті 6 Закону №2344 встановлено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Відповідно до статті 6 Закону №2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
За змістом пункту 3 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 №422 "Деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів" для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) зупинення транспортного засобу здійснюється посадовою особою Укртрансбезпеки в будь-який час на маршруті руху.
Абзацом 7 пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення.
Відповідно до пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39, 48 Закону №2344 документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до частин 1-2 статті 48 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Порядком №1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (пункт 21); справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25); справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (пункт 26); у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27).
Відповідно до частини 3, 5 статті 6 Закону №2344 до системи органів державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту належить центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, який забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.
Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, прийняті в межах його компетенції, обов`язкові до виконання на території України.
Згідно з Положенням про Міністерство інфраструктури України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 №460, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту є Міністерство інфраструктури України.
За змістом частини 3 статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 "Про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті" традиційні засоби контролю (індивідуальна контрольна книжка та відомість із зазначеною в ній кількістю годин роботи й відпочинку кожного водія, який працює у перевізника), якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами, установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.
Відповідно до зазначеної Конвенції та статті 18 Закону №2344 Міністерство інфраструктури України наказом від 07.06.2010 №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106, затвердило Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).
Пунктом 1.3 Положення №340 встановлено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Пункт 1.4. Положення №340 містить вичерпний перелік перевезень, на які не поширюється його дія, а саме: перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.
Згідно з пунктами 6.1, 6.3 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тони повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Порядок повірки тахографів врегульовано Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за №946/18241 (далі - Інструкція №385).
Згідно з пунктом 2.5 Інструкції №385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".
За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1 (пункт 2.7 Інструкції 385).
Згідно з пунктом 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зобов`язаний мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Системно проаналізувавши наведені положення законодавства України та наявні в матеріалах справи докази, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок таких доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є не обґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Суд відхиляє доводи позивача про відсутність обов`язку ведення та пред`явлення під час рейдової перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу під час здійснення внутрішнього перевезення вантажу для власних потреб транспортним засобом, оскільки такі доводи суперечать нормам Положення №340.
Статтею 48 Закону №2344 передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією №385 та Положенням №340.
Такий саме правовий висновок щодо застосування наведених норм матеріального права викладено Верховним Судом в пункті 63 постанови від 11.02.2020 у справі №820/4624/17.
Також суд відхиляє доводи позивача про те, що оскаржувана постанова є протиправною внаслідок того, що позивачем забезпечено контроль за умовами праці і відпочинку водія шляхом ведення індивідуальної контрольної книжки.
Згідно з пунктом 6.3 Положення №340 ведення індивідуальної контрольної книжки передбачено для водіїв, які керують транспортними засобами, що не обладнані тахографами. Проте, в силу приписів пункту 6.1 Положення №340 норма пункту 6.3 цього Положення не є застосовною до транспортного засобу позивача, який має повну вагу понад 3,5 тонни, що зумовлює обов`язковість обладнання такого транспортного засобу діючим та повіреним тахографом, у то час як з відомостей про вантаж вбачається, що загальна вага транспортного засобу з вантажем складала 20,928414 тонн.
Одночасно з цим суд враховує, що згідно з диспозицією абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян застосовується до автомобільного перевізника за перевезення вантажів за відсутності документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, на момент проведення перевірки.
Надаючи суду разом із позовною заявою копію індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_1 , позивач не заперечує, що таку індивідуальну контрольну книжку не було надано посадовій особі відповідача на момент проведення перевірки.
Надання вказаної індивідуальної контрольної книжки суду не доводить наявності такої книжки на момент перевірки та не спростовує правомірності накладеного на позивача адміністративно-господарського штрафу.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №826/2239/16.
Судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з положеннями статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом також береться до уваги, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243 - 246, 250, 255 КАС України, суд, 

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.