Справа № 274/4348/25 Провадження № 2/0274/414/26	

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.26 р.	м. Бердичів	

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі – Суд), за участю секретаря судового засідання Руденченко В.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" представником якого є Незамай А.Д.,	
до	ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,	
про	стягнення заборгованості,	

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі – Товариство) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 4366756 від 17.11.2023 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 , у розмірі 35 360,00 грн.
Позов обґрунтований тим, що Товариство на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р., укладеному з Товариством з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів", набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 4366756 від 17.11.2023 р., грошові зобов`язання за останнім з повернення позики та сплати процентів ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим має заборгованість.
ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Товариство не довело, що Товариство з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" на виконання умов договору позики № 4366756 від 17.11.2023 р. видало їй кредитні кошти, частина процентів, заборгованість за якими просить стягнути Товариство, нарахована поза межами строку кредитування, сам факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для неї обов`язку сплатити борг у розмірі, наведеному у такому договорі, Товариство не довело, що до нього перейшло право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" за договором позики № 4366756 від 17.11.2023 р., зокрема, на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р. боргові зобов`язання за зазначеним договором позики не існували, а тому не могли бути відступлені.
Судом з`ясовано, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) підписано договір позики № 4366756 від 17.11.2023 р., за умовами якого Позикодавець зобов`язався 17.11.2023 р. передати Позичальнику грошові кошти (надати Позику) у розмірі 8 000,00 грн. на строк 30 днів (Строк Позики) (дата повернення Позики – 17.12.2023 р.) шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми Позики, базова процента ставка за перший день користування Позикою – 71,71 % за день, базова процента ставка з другого дня користування Позикою – 3,00% за день, реквізити електронного платіжного засобу Позичальника (рахунок) – НОМЕР_1 (а. с. 7 – 9).
На виконання умов зазначеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів", користуючись послугами Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінексперс", перерахувало 17.11.2023 р. грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн. на картку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується листом від 23.04.2025 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінексперс" (а. с. 9).
Суд зазначає, що карта (рахунок)  НОМЕР_1 вказана у договорі позики № 4366756 від 17.11.2023 р. як реквізит електронного платіжного засобу ОСОБА_1 (а. с. 9).
При цьому  ОСОБА_1 не заперечила, що ця карта належить їй і що на неї 17.11..2023 р. було перераховано грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн.
За таких обставин Суд вважає безпідставним твердження  ОСОБА_1 , що Товариство не довело, що Товариство з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" на виконання умов договору позики № 4366756 від 17.11.2023 р. видало їй кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн.
Між Товариством (Фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" (Клієент) укладено договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р., додаткову угоду № 2 від 28.07.2021 р., додаткову угоду № 22 від 11.04.2024 р. (а. с. 12 – 17). 
Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р. за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату,а Клієнт відступити Факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно з частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 Цивільного кодексу України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 Цивільного кодексу України).
Аналіз вказаних норм Цивільного кодексу України свідчить, що частина перша статті 514 Цивільного кодексу України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 р. у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 р. у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, відповідно до якої оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse habere", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 р. у справі № 910/12525/20 міститься висновок, що згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 Цивільного кодексу України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 Цивільного кодексу України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України); (б) дарування (частина друга статті 718 Цивільного кодексу України); (в) факторингу (глава 73 Цивільного кодексу України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 р. в справі № 243/11704/15-ц).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 Цивільного кодексу України).
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 р. у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 р. у справі № 910/11177/20).
Із наведеного випливає, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" до  ОСОБА_1  на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р., не було, і сторони договору факторингу не могли передбачити, що 17.11.2023 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" буде укладено договір позики № 4366756 від 17.11.2023 р. з  ОСОБА_1 .
Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 р. у справі № 914/868/17).
При цьому Суд зазначає, що законодавство України не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.
Договір позики № 4366756 від 17.11.2023 р. було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та  ОСОБА_1 17.11.2023 р., тобто вже після укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та Товариством договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р., а тому у Товариства відсутнє право вимоги до  ОСОБА_1 за цим кредитним договором.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 р. по справі № 916/2040/20).
Враховуючи викладене, Суд вважає, що Товариство не довело порушення його прав  ОСОБА_1 , зокрема, наявності в нього права стягнення заборгованості за договором позики № 4366756 від 17.11.2023 р., а тому відмовляє у задоволенні позову.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 – 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 код ЄДРПОУ 35625014) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП (за даними позовної заяви) НОМЕР_2 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         В.В. Корбут