Справа № 682/2413/25
Провадження № 2/682/36/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року 
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:
головуючої судді       Мотонок Т.Я.
за участю секретаря судових засідань   Мелашенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 682/2413/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Маринюк Сергій Олександровича, до ОСОБА_2 , про визнання права на спадкове майно,
в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Маринюк С.О., до ОСОБА_2 , про визнання права на спадкове майно.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з спадкового майна, а саме – право на земельну частку, яке посвідчується сертифікатом ХМ №0106414, що знаходиться на території Ставичанської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Після її смерті спадкова справа 373/2005 заведена в державного нотаріуса Ізяславської державної нотаріальної контори Ефендієвої А.П. 09 серпня 2025 року нотаріусом позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної частки (паю), який належав ОСОБА_3 та який нею заповідано на користь позивача. Будь – які інші спадкоємці, які претендують на спадкове майно за законом та заповітом відсутні. Згідно повідомлення-відмови нотаріуса, спадкоємцем ОСОБА_3 є дочка – інвалід першої групи ОСОБА_4 , однак свідоцтво про право на спадщину на обов`язкову частку вона не отримувала. 
Позивач звернувся до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 і складається з 1/2 частки земельної частки (паю), яка знаходиться на території Ставичанської сільської ради Шепетівського р-ну Хмельницької області, нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку, а 1/2 частки залишив відкритою та повідомив позивача про те, що він не має права на успадкування 1/2 частини в силу норм переходу права на обов`язкову частку за ст.1241 ЦК України на дочку спадкодавця, інваліда першої групи, яка була зареєстрованою на день смерті спадкодавця разом з нею та вважається такою, що прийняла спадщину.
За таких обставин позивач просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 право на спадкове майно, а саме: 1/2 частку земельної частки (паю) розміром 3,24 умовних кадастрових гектарів, що перебувала у власності спілки селянських господарства ім. Менжинського с. Хвощівка Берездівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0106414.
Ухвалою суду від 07.10.2025 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.10.2025.
30.10.2025 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача про витребування доказів.
27.11.2025 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача.
22.12.2025 підготовче судове засідання у даній справі закрито та призначено розгляд у відкритому судовому засіданні на 26.01.2026.
26.01.2026 в призначений час учасники справи до суду не з`явились.
Від представника позивача, адвоката Маринюка С.О., надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його із позивачем відсутності.
Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, приймаючи до уваги заяви сторін по справі, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 , згідно із яким заповіла останньому право на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії ХМ №0106414, що знаходиться на території Ставичанської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (а.с. 11, 12-13).
Згідно довідки Берездівської сільської ради від 21.06.2023 № 125, на день смерті ОСОБА_3 , 1936 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 21 від 19.11.2004 року, складений та виданий Хвощівською сільською радою Славутського району Хмельницької області - вона була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом із нею за даною адресою була зареєстрована та постійно проживала: дочка – ОСОБА_4 , 1972 року народження, особа із інвалідністю дитинства 1 гр. В управління спадковим майном на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом серії ХМ №0106414 виданого Славутською райдержадміністрацією в шестимісячний термін вступив ОСОБА_1 (а.с. 14).
За рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.05.2025 ОСОБА_1 надано додатковий строк терміном три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 45).
09 серпня 2025 року нотаріусом позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у власності спілки селянських господарств ім. «Менжинського» с. Хвощівка, Шепетівського (Славутського) району Хмельницької області, у розмірі 3,24 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії ХМ № 0106414, виданого Славутською районною державною адміністрацією 07 лютого 1997 року (а.с. 15, 21).
З матеріалів справи слідує, що донька померлої ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , 1972 р.н., була особою із інвалідністю 1 групи, проживала та була зареєстрована в будинку-інтернаті та померла в лікарні м. Нетішин ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16).
Крім того, після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 , на ім`я якої ОСОБА_3 залишила заповіт від 15.04.1997, яким заповіла їй та ОСОБА_5 усе своє майно, однак ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовилась, про що свідчить її заява (а.с. 40, 42).
Після смерті дочки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заведено спадкову справу № 73/2025, з якої слідує, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась відповідач ОСОБА_2 , яку було повідомлено про те, що їй необхідно встановити факт родинних відносин із померлою ОСОБА_4 (а.с. 79, 94).
Із повідомлення нотаріуса від 04.09.2025 № 296/02-14 слідує, що дочка спадкодавиці ОСОБА_4 являлась інвалідом 1 групи, тому вона мала право на 1/2 частку спадкового майна, отже при видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частку спадкового майна (а.с. 17).
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Також у відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності – відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.
З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як видно із матеріалів справи, на даний час позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку, оскільки дочка померлої ОСОБА_3 , – ОСОБА_4 , будучи особою із інвалідністю І групи, а отже маючи право на обов`язкову частку у спадщині, своїх спадкових прав не оформила.
Так, інститут обов`язкової частки встановлює виключення із принципу свободи заповідального розпорядження, що має на меті захист майнових інтересів окремих спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у соціально-майновому аспекті.
Сутність права на обов`язкову частку визначена і у статті 1241 ЦК України.
Так, згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
До складу спадщини, на яке спадкоємці за законом одержують право на спадкування, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), окрім випадків, встановлених у статті 1219 ЦК України.
Стаття 1268 ЦК України визначає особливості прийняття спадщини окремими особами.
Так, відповідно до частини третьої цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Якщо об`єктом спадкування виступає нерухоме майно, то відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Зі змісту наведених норм слідує, що спадщина у вигляді нерухомого майна, яка відкрилась на користь спадкоємця із обов`язковою часткою, не переходить до нього автоматично. Нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена.
При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
До складу спадкової маси включається не обов`язкова частка як така, а конкретне майно, право власності на яке належало спадкодавцю відповідно до розміру цієї частки.
Отже, слід розмежовувати поняття «обов`язкова частка» і «майно, що входить до складу спадщини». Обов`язкова частка не входить до складу спадщини, спадкуванню підлягає саме майно.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати за ним право за заповітом на спадкове майно – 1/2 земельного паю, на яку мала ОСОБА_4 як непрацездатна дочка спадкодавця, але яка право на обов`язкову частку не оформила, а тому відповідне майно не може входити до спадкової маси після її смерті.
Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер у тому розумінні, що цим правом наділяється виключно певне вичерпне коло спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у задоволенні їх майнових інтересів (стаття 1241 ЦК України). Зокрема відповідним правом наділені особи, які в силу свого фізичного стану об`єктивно позбавлені здатності рівної, поруч з іншими особами, реалізації своїх прав, що вимагає додаткового їх захисту з боку держави.
Тому право на обов`язкову частку прямо виключено зі спадщини, яка переходить до спадкоємців особи, що мала це право.
Разом із тим, якщо спадкоємець, що мав право на обов`язкову частку, прийняв спадщину і після цього помер, то його спадкоємці успадковують майно, до якого ввійшла прийнята обов`язкова частка. У такому випадку буде мати місце не перехід права на обов`язкову частку до спадкоємців, а прийняття спадщини у загальному порядку.
У даній справі ОСОБА_4 за життя належним чином не оформила своє право на обов`язкову частку після смерті ОСОБА_3 , у такому випадку обов`язкова частка, на яку мала право ОСОБА_4 , не може ввійти у загальному порядку у спадкову масу після її смерті.
З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що право на обов`язкову частку у спадщині не входить до складу спадщини і не може бути передано спадкоємцеві в порядку спадкування.
Так, Верховний Суд у постанові від 20.10.2025 у справі № 686/936/22 вказав, що право на обов`язкову частку – це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. 
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Право на обов`язкову частку внаслідок прийняття спадщини обов`язковим спадкоємцем, трансформується в майнове право, яке підлягає спадкуванню. 
Верховний Суд зауважив, що у спадковому праві існують конструкції «похідного спадкування», коли право спадкування пов`язується не безпосередньо із відкриттям спадщини після смерті спадкодавця, а «вплітається» структуру спадкового правовідношення, ускладнену іншими юридичними фактами: смерть спадкоємця, відмова його від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця тощо. Тому перехід права на обов`язкову частку у спадщині не відбувається з використанням конструкцій «похідного» спадкування. Як наслідок право на обов`язкову частку не може переходити до інших осіб, навіть якщо вони є спадкоємцями за законом чи за заповітом. Відповідно, право на обов`язкову частку не може переходити ні в порядку спадкової трансмісії (частина перша статті 1276 ЦК України), ні за правом представлення, ні в порядку адресної відмови від прийняття спадщини (стаття 1274 ЦК України) або в інший спосіб «передання» спадкових прав.
У разі смерті особи, яка б мала право на обов`язкову частку у спадщині, до відкриття спадщини за заповітом, таке право не спадкується та не переходить до спадкоємців такої особи. 
Таким чином Верховний Суд дійшов висновку, що право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер і не може перейти до іншої особи в порядку спадкування.
Отже, оскільки ОСОБА_4 не прийняла спадщину у порядку реалізації права на обов`язкову частку, тому таке право не спадкується і не переходить до спадкоємців особи, наділеної правом на обов`язкову частку у спадщині.
Оскільки визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на частку земельної частки (паю) після смерті ОСОБА_3 , суд беручи до уваги, що позивач згідно вимогами ЦК України прийняв спадщину за заповітом, вважає, що його позовні вимоги щодо визнання за ним в порядку спадкування права на частку земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ХМ № 0106414 ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 263, 265, 273, 352-354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право на спадкове майно, а саме: на 1/2 частку земельної частки (паю) розміром 3,24 умовних кадастрових гектарів, що перебувала у власності спілки селянських господарства ім.Менжинського с. Хвощівка Берездівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0106414.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса с. Клепачі, Шепетівський р-н., Хмельницька обл., РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач:  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 )

Повний текст рішення складено: 26.01.2026.

Суддя         Мотонок Т. Я.