ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Дору Ю.Ю.

16 січня 2026 року	Львів	Справа № 260/3373/25 пров. № А/857/32553/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 260/3373/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
06.05.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просив суд: 
- визнати протиправними дії в частині непризначення і невиплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення, як військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби. 
- зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановлення, як військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.07.2025р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.07.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з травня 2022 року - червень 2024 року проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
17.06.2024р наказом № 543-ОС начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку, за п.п.«б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». 
Відповідно до наказу № 470-00 від 21.06.2024р. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
20.03.2025р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із проханням вжити заходів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої Постановою КМУ від 25.12.2013р. №975. До вказаного звернення долучив наступні документи:
- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12024071040000403 від 17.03.2024р. за ст.ст.125 ч.2, 135 ч.І, 146 ч.2 КК України;
- лист-відповідь слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м.Ужгороді) ДБР №12-61-15173 вих-25 від 24.02.2025р.;
- копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5543/2024 з КНП «Лікарня Святого Мартина»;
- копію виписки № 1024 із медичної карти стаціонарного хворого з «Військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України»;
- копію виписки № 738 із медичної карти стаціонарного хворого з « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
27.03.2025р. розглянувши вказану заяву, відповідач надав відповідь № 09/К-280/322 якою відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.
Із змісту вказаної відповіді видно, що подані ОСОБА_1 документи не містять відомостей про причини та обставини отримання травми, зокрема про те, що травма не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, а також відсутні дані про те, що травма не є наслідком вчинення травмованим дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; відсутні документи, що це підтверджують, а саме: довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва); акт про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування: обвинувального вироку, тощо.
Додатково відповідач роз`яснив наступне:
- довідка про обставини отримання травми (поранення, контузії, каліцтва), відповідно до наказу Адімінстрації Державної прикордонної служби України від 20.07.2023р. № 508-АГ, виконується та видається травмованому, якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника;
- акти про нещасний випадок виконуються за результатами проведення розслідування нещасного випадку відповідно до Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2016р. №199. Розслідування за фактом травмування, що сталося з ОСОБА_1 призначено наказом від 18.03.2024р. №39-ОД. Відповідно до пункту І 1 розділу II Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у ДПС України, затверджених наказом МВС України від 22.03.2016р. №199, термін проведення зазначеного службового розслідування проведено наказом НОМЕР_2 прикордонного загону від 28.03.2024р. №48-ОД у зв`язку з очікуванням документів, необхідних для встановлення обставин і причин нещасного випадку, а саме інформації від представників правоохоронних органів щодо факту вчинення відносно військовослужбовця кримінального правопорушення, результатів досліджень крові на вміст (спирту, наркотичних чи інших речовин) військовослужбовця, рішення суду щодо факту вчинення відносно військовослужбовця кримінального правопорушення, яких станом на 27.03.2025р. не отримано.
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі по тексту також Закон № 2232-XII), видно, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2011-ХІІ) соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, в тому числі, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 (далі по тексту Порядок №975).
Згідно пп. 21 Порядку №975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2024 р. № 714) військовослужбовець, військовозобов`язаний, резервіст або особа, звільнена з військової служби, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, подають уповноваженому органу у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
-постанови відповідної військово-лікарської, медичної (військово-лікарської) комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
-документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
-документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та засвідчений в установленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), якій призначається та виплачується одноразова грошова допомога, з даними про прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, або довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені), копія військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства);
- реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім іноземців та осіб без громадянства) (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідному контролюючому органу та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги, військовослужбовець, військовозобов`язаний, резервіст або особа, звільнена з військової служби, якому (якій) виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначених в абзацах другому - восьмому цього пункту, та копію відповідного рішення суду, засвідченого у встановленому порядку.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що причиною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 є те, що документи подані позивачем не містили відомостей про причини та обставини отримання травми, зокрема про те, що травма не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, а також відсутні дані про те, що травма не є наслідком вчинення травмованим дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння та відсутні документи, що це підтверджують, а саме: довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва); акт про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування: обвинувального вироку, тощо.
Як видно із наявних у матеріалах справи письмових доказів, ОСОБА_1 разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги надав: - витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12024071040000403 від 17.03.2024р. за ст.ст.125 ч.2, 135 ч.1, 146 ч.2 КК України; лист-відповідь слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м.Ужгороді) ДБР №12-61-15173 вих-25 від 24.02.2025р.; копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5543/202. з КНП «Лікарня Святого Мартина»; копію виписки № 1024 із медичної карти стаціонарного хворого з « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та копію виписки № 738 із медичної карти стаціонарного хворого з « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Апелянт наголошує, що відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12024071040000403 від 17.03.2024р. за ст.ст.125 ч.2, 135 ч.1, 146 ч.2 КК України та лист-відповідь слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м.Ужгороді) ДБР №12-61-15173 вих-25 від 24.02.2025р. позивач визнаний потерпілим.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що вказані відомості не підтверджують те, що травма позивача не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, а також відсутні дані про те, що травма не є наслідком вчинення травмованим дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Крім того, як при поданні заяви так і при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не надав доказів обвинувального вироку у кримінальній справі щодо обставин на які позивач посилається у даній справі, водночас внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні № 12024071040000403 від 17.03.2024р. у якому є потерпілим не є належним доказом на підтвердження обставин отримання травми не пов`язаної із вчиненням позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення, оскільки на стадії досудового розслідування статус потерпілого може бути змінено, зокрема на підозрюваного. 
Позивач не надав інших документів на підтвердження того, що травма не є наслідком вчинення травмованим дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, зокрема, але не виключно: довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва); акт про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування: обвинувального вироку тощо.
Оскільки, Порядком №975 визначено вичерпний перелік документів які додаються до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, зокрема визначено необхідність надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), а також те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, та як встановлено, позивач такі документи не надав, а тому колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що відповідач обґрунтовано відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги та роз`яснив необхідність подання всього переліку документів відповідно до п.п.21 Порядку №975. 
Колегія суддів звертає увагу також, що право ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення як військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби відповідач не порушив, оскільки позивач має право звернутися із заявою про виплату вказаної одноразової грошової допомоги та надати відповідні документи визначені п.21 Порядку №975.
ч.ч.1,2 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В ст.9 Конституції України, ст.17, ч.5 ст.19 Закону України від 23.02.2006р. 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" видно, що суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 260/3373/25- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель