Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року       м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі судді Шимківа С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Луцик Катерини Василівни на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року про притягнення  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись із постановою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Луцик К.В. оскаржила її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки змісту протоколу та наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою.
Вважає, що матеріали справи містять достатню кількість належних та допустимих доказів, які підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду, визнати  ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 годин.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та залишення без 
_______________________________________________________________________________________________________________________ 
Справа № 569/26252/25 Суддя в суді І інстанції – Денисюк П.Д.
Провадження № 33/4815/245/26   Суддя в апеляційній інстанції – Шимків С.С.
задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Розглянувши клопотання представника  ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, з метою допущення останнього до правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку про його задоволення.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №750067 від 24 листопада 2025 року вбачається, що 28 серпня 2025 року близько 20:00 год., ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно тестя ОСОБА_1 , а саме: кричав, ображав нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою та взявши за руки і шию поклав на підлогу та вдарив ногою в праве ребро, чим завдав фізичної та психічної шкоди.
ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність вини  ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.
Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.173-2 КУпАП, є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у діях  ОСОБА_2  ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на заяві та письмових поясненнях  ОСОБА_1 про обставини вчинення домашнього насильства, що ОСОБА_2 заперечується.
Не встановлено доказів протиправної поведінки ОСОБА_2 й в ході досудового розслідування кримінального провадження №12025186010000822, що вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 13.09.2025 року.
Разом з цим, згідно протоколу про адміністративне правопорушення свідки події не встановлені, а ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_2 та донькою потерпілого, відмовилася надавати покази, що вбачається з протоколу допиту свідка від 03.09.2025 року в ході досудового розслідування матеріалів №12025186010000822. 
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).
Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Сукупність наведених обставин свідчить про відсутність в матеріалах справи переконливих доказів, що доводять вину  ОСОБА_2 , а тому місцевим судом обґрунтовано закрито провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, підстави для її зміни чи скасування – відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ч. 1 ст. 173-2, п. 1 ч. 1 ст. 247, 294 КУпАП Рівненський апеляційний суд,- 

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Луцик Катерини Василівни про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити.
Поновити представнику ОСОБА_1 – адвокату Луцик Катерині Василівні строк апеляційного оскарження постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Луцик Катерини Василівни залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Рівненського
апеляційного суду        Шимків С.С.