П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/7032/25	

Головуючий І інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 16.05.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
11.03.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Кіровоградській області та ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову у призначені їй пенсії від 15.01.2025р. №155050004588;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком від 08.01.2025р. №45 з урахуванням трудового (страхового) стажу відповідно до архівних довідок від 01.05.2024р. №01-46-175 та №01-46-173, з 1983р. по 2002р. і призначити пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням вказаного страхового стажу. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона звернулася до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Разом із тим, відповідачем було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю у неї необхідного страхового стажу. Позивач наголошує, що певні недоліки в оформленні його трудової книжки не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, а відмова відповідача, на її думку, є протиправною та порушує право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.
Відповідач, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 15.01.2025р. №155050004588 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 08.01.2025р. №45 із урахуванням трудового (страхового) стажу згідно з архівними довідками від 01.05.2024р. №01-46-175 та №01-46-173, а також призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стягнуто з ГУ ПФУ в Кіровоградській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ПФУ в Кіровоградській області 10.06.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2025р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Кіровоградській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
24.06.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 08.01.2025р. звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо призначення їй пенсії за віком.
15.01.2025р. ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №155050004588 з тих підстав, що страховий стаж особи становить 30 років 16 днів. 
За доданими документами до заяви до страхового стажу не було зараховано періоди роботи позивача в колгоспі за архівними довідками від 01.05.2024р. №01-46-175 та №01-46-173, з 1983р. по 2002р., оскільки в наданих довідках зазначено неповне по батькові заявниці ( ОСОБА_2 .). Частково, починаючи з 1998р. стаж пораховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Права на призначення пенсії за віком, із урахуванням наявних документів, заявниця набуде після досягнення 63-річного віку з 06.02.2028р. 
Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості і доведеності позовних вимог та, відповідно, із неправомірності спірного рішення пенсійного органу.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як вбачається із матеріалів справи, ГУ ПФУ в Кіровоградській області не зараховано ОСОБА_1 до страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі згідно з архівними довідками від 01.05.2024р. №01-46-175 та №01-46-173, з 1983р. по 2002р., оскільки в наданих довідках зазначено неповне по батькові заявниці ( ОСОБА_2 .).
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, судова колегія звертає увагу на те, що згідно з ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За змістом ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.
Також, постановою Міністрів СРСР від 21.04.1975р. №310 (яка була чинною у період заповнення трудової книжки колгоспника) було затверджено «Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників», в яких зазначено, зокрема, таке: трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів і моменту прийняття їх в члени колгоспу. 
Так, в трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи: відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, нагородження і заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення у відповідності до чинного законодавства: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або ж довідкою правонаступника. 
В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
Так, у відповідності до довідки від 01.05.2025р. №01-46-173, виданої відділом трудового архіву Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, зазначена довідка видана ОСОБА_1 про те, що «в книгах нарахування заробітної плати працівників КСП «Росія» Березівського району Одеської області, значиться за 1983р. - ОСОБА_3 (так в документі), за 1984р. - Хмелевская ОСОБА_4 (так в документі) і її вихододні складали: 1983р. відпрацьовано 99 днів, 1984р. відпрацьовано 85 днів».
Згідно з довідкою від 01.05.2025р. №01-46-175, виданої відділом трудового архіву Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, зазначена довідка видана ОСОБА_1 про те, що «в книгах нарахування та обліку трудового стажу (форма 14 книги нарахування стажу) працівників КСП «Дружба» Березівського району Одеської області, значиться ОСОБА_5 1965р.н. (так в документі)».
При цьому, як вбачається з трудової книжки колгоспника  ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 , у період з 01.09.1983р. по 30.09.1984р. вона працювала у КСП «Росія» Березівського району Одеської області, у період з 30.09.1984р. по 05.08.1985р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а у період з 01.09.1985р. по 06.02.2006р. працювала у КСП «Чеської компартії» (було перейменовано в «Дружба») Березівського району Одеської області, правонаступником якого є ТОВ «Дружба».
У вказаній трудовій книжці на аркушах 18-20 зазначено трудову участь позивача у зазначених КСП, а саме трудовий мінімум участі та кількість відпрацьованих позивачем трудоднів.
Відтак, навіть з огляду на наявність певних недоліків архівних довідок, відповідач зобов`язаний був перш за все для визначення трудового стажу позивача враховувати дані її трудової книжки.
У світлі доводів учасників справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відсутність в архівних довідках від 01.05.2024р. №01-46-175 та №01-46-173 повного по батькові позивача («И.» та «Иван.» мовою оригіналу), зважаючи на примітки у таких довідках про відсутність інших осіб з такими ж прізвищем та ім`ям в книгах обліку нарахування та обліку трудового стажу та заробітної плати (тобто, у даному випадку, було зазначено не інше, а саме скорочене по батькові позивача), не може бути підставою для неврахування позивачу таких довідок при призначенні пенсії, з огляду на дані трудової книжки серії НОМЕР_1 , та, додатково, свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 .
Окрім цього, колегія суддів також враховує, що до 1993р. була чинною «Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях» від 20.06.1974р. №162.
За приписами п.1.1 Інструкції №162, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За п.1.2 Інструкції №162, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.
Відповідно до п.2.2 цієї ж Інструкції, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Як передбачено п.2.3 Інструкції №162, записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).
У силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права. 
У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що законодавцем було покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а відтак і неналежне ведення (у тому числі зазначення певним чином дати наказу про прийняття на роботу) не може позбавити позивача права на включення його спірного періоду роботи до стажу та отримання пенсії з його врахуванням.
Більше того, самостійне внесення працівником відомостей відносно своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено чинним законодавством. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018р. у справі №677/277/17.
Отже, враховуючи викладене, зважаючи на те, що оскаржуване рішення не містить зауважень щодо трудової книжки колгоспника позивача, суд 1-ї інстанції вірно зазначив, що неврахування відповідачем спірних періодів роботи позивача до страхового стажу є неправомірним.
Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу. 
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 07.01.2026р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль 

В.О. Скрипченко