Справа № 450/2016/23                                Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І. 
Провадження № 22-ц/811/330/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н. П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
                при секретарі: Л.М. Чиж
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , до Давидівської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
                                               в с т а н о в и в: 

04 травня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Давидівської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області, в якому просив визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , яка проживала та була власником будинку АДРЕСА_1 . На момент смерті ОСОБА_7 з нею проживали син ОСОБА_5 , невістка ОСОБА_6 , онук ОСОБА_3 (позивач) та онук ОСОБА_8 . 14.07.2003 року ОСОБА_7 склала заповіт, згідно якого належний їй на праві приватної власності житловий будинок, господарські будівлі та земельну ділянку ща адресою АДРЕСА_1 заповіла своєму синові ОСОБА_5 . У подальшому ОСОБА_5 прийняв спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак право власності на спадкове майно належним чином не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті єдиним спадкоємцем була ОСОБА_6 , яка теж фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак право власності на таке належним чином не оформила. Зазначені обставини встановлювлено постановою Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 450/3237/14-ц, а відтак не підлягають доказуванню. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 він ( ОСОБА_3 ) постійно проживав зі спадкодавцем та продовжує проживати у будинку АДРЕСА_1 . На даний час він є єдиним спадкоємцем за законом, оскільки другий син ОСОБА_6 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначав, що він у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , однак юридично оформити право власності на будинок АДРЕСА_1 не може у зв`зку з відсутністю належним чином зареєстрованого право власності на спірний будинок за спадкодавцем. Враховуючи наведене, просив позов задоволити.
Оскаржуваним рішення позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у справі.
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що розглядаючи даний спір по суті, судом першої інстанції не залучено до участі у справі всіх осіб, інтересів яких стосується позов. Так, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є власником 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , на який оскаржуваним рішенням визнано право власності за позивачем, про що позивачу було достеменно відомо з часу розгляду справи № 450/3237/14-ц за позовом ОСОБА_9 (правонаступник ОСОБА_1 ), ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в ході якого було встановлено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 . Згідно постанови Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 450/3237/14-ц ОСОБА_7 заповіла належне їй майно синові ОСОБА_5 , який належним чином не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , оскільки відповідно до статті 1270 ЦК України не подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом. Як встановлено зазначеною постановою після смерті ОСОБА_5 фактично спадщину прийняла ОСОБА_6 . Відтак, постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 450/3237/14-ц встановлено суттєві обставини, що мають преюдиційне значення та підлягали обов`язковому врахуванню під час ухвалення оскаржуваного рішенням, яким вирішено питання про права та інтереси не залученого до участі у справі співвласника спірного будинку ОСОБА_1 . Враховуючи, що розгляд справи № 450/3237/14-ц, до участі в якій ОСОБА_3 був залучений в якості відповідача, розпочався в листопаді 2014 року, останній пропустив строк звернення до суду з даним позовом, що є окремою підставою для відмови в задоволенні пред`явлених ним позовних вимог. 
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       У засідання суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.
       Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представник Давидівської сільської ради - Марушечко М.Б. проти скарги заперечили. 
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
              Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
              Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).        
              Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
               Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
       Відповідно до положень ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
       Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
       Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
       Згідно ч. 3 ст. 1273 ЦК України  спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
       Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області від 05 березня 2005 року.
       Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .
       На час смерті ОСОБА_7 разом з нею був зареєстрований та проживав у спірному будинку її син - ОСОБА_5 .
       14 липня 2003 року ОСОБА_7 склала заповіт, згідно якого належний їй на праві власності житловий будинок, господарські будівлі та земельну ділянку заповіла своєму синові ОСОБА_5 , який після смерті ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном, однак не оформив спадкових прав та ІНФОРМАЦІЯ_6 помер.
       Після смерті ОСОБА_5 спадщину фактично прийняла його дружина - ОСОБА_6 . 
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24.02.2021 року, актовий запис № 64. 
       Згідно довідки № 102 від 26.02.2021 року, виданої виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, похованням ОСОБА_6 займався її син ОСОБА_3 , з яким вона постійно проживала та вела спільне господарство за адресою АДРЕСА_1 .
       Як убачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63841197 від 09.03.2021 року, після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Моісєєвою О. Я. заведена спадкова справа № 24/2021.
       Відповідно до довідки Чишківського старостинського округу Давидівської сільської ради № 317 від 16.11.2021 року, померла ОСОБА_6 до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . У житловому будинку на момент смерті ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 (син), ОСОБА_8 (син) та ОСОБА_4 (внучка).
       Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_6 , з якою він був зареєстрований та постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 , а тому вважається таким, що прийняв спадшину після її смерті та набув право власності на спірний будинок, успадкований спадкодавцем після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який в свою чергу фактично вступив в управління та володіння зазначеним майном після смерті матері ОСОБА_7 .
       Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
       Спадкоємцями за заповітом і за законом відповідно до положень ст. 1222 ЦК України можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 
       Відповідно до положень ст. 175 ЦПК визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).        
       Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
       Не залучення до участі у справі особи як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
       Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).        
       Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_3  посилався на відсутність інших спадкоємців померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в свою чергу фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_7 . 
       При цьому, ОСОБА_3 , скориставшись своїм правом позивача, визначив відповідачем у даній справі Давидівську сільську об`єднану територіальну громаду Львівського району Львівської області, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно. 
       Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження відсутності інших спадкоємців ОСОБА_7 та такі обставини судом під час розгляду справи не встановлювалися. Зокрема, судом не з`ясовувалося, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
       При цьому, як убачається з матеріалів спадкової справи № 418/05, заведеної приватним нотаріусом Моісєєвою О.Я. після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом зверталися сини спадкодавця - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які набули право власності будинок АДРЕСА_1 в рівних частинах по 1/2 частці, що підтверджується листом Чишківської сільської ради № 250 від 06.06.2014 року (а.с. 189). 
       Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.2016 року, спадкоємцем 1/2 частки у праві спільної часткової власності у житловим будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , є його син - ОСОБА_1 . 
       Таким чином, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом  АДРЕСА_1 , не залучив до участі  у справі в якості належного відповідача  ОСОБА_1 , який є власником 1/2 частки спірного майна, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
       З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в: 

       Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2  задоволити.
       Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2023 року скасувати.
       Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , до Давидівської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 12 грудня 2025 року.

Головуючий:                 Н.П. Крайник 

Судді:                        Я.А. Левик

                                                                               М.М. Шандра