ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/34011/24
Провадження № 22-ц/820/1876/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
секретар судового засідання – Кошельник В.М.,
за участю: апелянта – ОСОБА_1 
представника апелянта – адвоката Площинської А.О.,
представника відповідачки – адвоката Вітязь О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/34011/24 апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року, в складі судді Продана Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про визначення місця проживання дітей,
встановив:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
В грудні 2024 року до суду позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що від шлюбу з відповідачкою вони мають трьох дітей: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Через несумісність характерів подружні відносини із відповідачкою не склались, на даний час фактичні шлюбні відносини між ними припинені. З початку листопада 2024 року відповідачка без урахування згоди позивача, думки дітей, всупереч їхнім інтересам, змінила місце проживання дітей, та наразі вони проживають у двокімнатній квартирі по АДРЕСА_2 . Зазначає, що діти перебувають на фінансовому утриманні позивача, оскільки ОСОБА_2 не отримує достатніх засобів для існування, а також не виявляє бажання брати участь у вихованні дітей, які систематично залишаються наодинці без нагляду матері. Виходячи зі слів дітей, аналізуючи їх психологічний стан, позивач вважає, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні дітей з батьком, також здійснює психологічний тиск на дітей, що суперечить їхнім інтересам та завдає шкоди здоров`ю та нормальному життєвому розвитку дітей. Зазначає, що побутові умови позивача та його фінансовий стан, на відміну від відповідачки, дозволяють забезпечити їм належні умови проживання та забезпечити якнайкращі інтереси дітей. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком – ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу задоволення позову. Натомість, судом встановлено, що мати опікується дітьми, забезпечує їм належний розвиток, має постійний дохід, діти прихильні до обох батьків, тому із врахуванням також малолітнього віку дітей визначення місця проживання дітей з батьком, - є недоцільним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, судом не було з`ясовано особисту прихильність дітей до батьків, відносин, які існують між кожним із батьків та дітьми, а також не встановлено можливість батька створити дітям умов для їх виховання та розвитку. Також судом першої інстанції та органом опіки та піклування було порушено право дитини бути вислуханою при вирішенні питань, що стосуються її життя. Зокрема, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини з ініціативи матері не був присутній син ОСОБА_9 , незважаючи на прохання батька, а також висновок психолога про те, що дитину можна опитати. Крім того, суд не врахував соціальні зв`язки дітей та місце їхнього навчання, що не відповідає інтересам дітей. 
Посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки позивачем заявлялись клопотання про долучення доказів, серед яких, електронні докази – записи розмов ОСОБА_1 з сином ОСОБА_7 , а також два відеозаписи умов проживання дітей, знятих сином ОСОБА_7 . Однак, судом першої інстанції такі клопотання не розглядались, у зв`язку з чим в рішенні суду відсутні будь-які посилання чи оцінка стосовно цих клопотань.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 18 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник – адвокат Площинська А.О. вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, наведених в ній.
Представник відповідачки ОСОБА_2 – адвокат Вітязь О.П. проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.
Третя особа – орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлене, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11 квітня 2025 року №955/01-31 орган опіки та піклування вважає недоцільним визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком – ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених вище норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 23 вересня 2021 року у справі №223/306/20, від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №205/1621/18 вказав, що до інших обставин, що мають істотне значення під час вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
У постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №587/2134/1 зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. 
Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що діти сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11 квітня 2025 року №955/01-31 орган опіки та піклування вважає недоцільним визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком – ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу на необхідності надання дитині можливості висловити свою думку зі спірного питання.
У статті 171 СК України закріплено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Частина друга статті 171 СК України містить випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема вирішення питання про місце проживання.
Зважаючи на вікову категорію малолітньої дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання її думки. Коли суд бажає вислухати думку дитини та не травмувати психіку дитини і уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності (див. постанови Верховного Суду від 17 липня 2019 року в справі №185/6994/15-ц, від 18 грудня 2023 року в справі № 523/21283/21, від 31 липня 2024 року в справі № 752/13450/22, 30 квітня 2025 року в справі №127/16205/24 та ін.).
Верховний Суд зазначає, що належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини відповідно до її віком і зрілості. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. У кожній конкретній ситуації опитування дитини здійснюється із врахуванням її віку та можливості висловити її думку.
Право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
Колегія суддів під час перегляду справи в апеляційному порядку вживала заходи щодо заслуховування думки дітей в судовому засіданні. Однак, сторонами не забезпечено явку дітей в судове засідання з метою заслуховування їх думки.
Відповідно до інформації, наданою Адміністрацією Держприкордонслужби від 02.12.2025 №5/12, ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 перетнули державний кордон України 08.08.2025.
Інформація щодо повернення дітей на територію України в матеріалах справи відсутня.
Представник відповідачки  ОСОБА_2  - адвокат Вітязь О.П. пояснила, що їй невідомо де знаходиться відповідачка з дітьми, однак у відповідачки відсутня можливість забезпечити їх явку в судове засідання та можливість участі в засіданні в режимі відеоконференції з метою з`ясування думки дітей про місце проживання.
Тому, колегія суддів враховує думку дітей, висловлену під час спілкування з психологом при складанні психологічного висновку.
Згідно зі психологічним висновком від 30 листопада 2024 року №41/2024-р,  складеного практичним психологом ОСОБА_13 , подальше перебування та проживання ОСОБА_7 спільно із батьком відповідатиме якнайкращим інтересам хлопчика, оскільки між ними існує тісний емоційний зв`язок, син вважає тата близькою для себе людиною і ОСОБА_14 має необхідні можливості для задоволення базових потреб ОСОБА_7 та забезпечення його всебічного розвитку. Окрім того, у ОСОБА_15 є можливість для забезпечення всіх своїх трьох дітей. Взаємостосунки дитини з мамою є також позитивними і у ситуації, що склалась в родині, найкращим буде досягнення домовленостей між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 і компромісне рішення щодо проживання кожного з дітей.
Відповідно до психологічним висновком №09/2025-р, від 17 березня 2025 року, складеного практичним психологом ОСОБА_13 , дочка ОСОБА_18 демонструє практично однакову ступінь прихильності до обох батьків, але ОСОБА_19 є більш важливою особою. Також дитина має тісну емоційну прив`язаність із братом та сестрою. Дитина не висловлює заперечень проти проживання з кимось із батьків, таку само, як і не висловлює чіткого бажання проживати з кимось із них одним.
Згідно з психологічним висновком від 17 березня 2025 року №10/2025-р, складеного практичним психологом ОСОБА_13 , визначення місця проживання дочки ОСОБА_6 спільно з матір`ю ОСОБА_17 , відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, оскільки це є стійке бажання самої ОСОБА_6 , між нею та ОСОБА_17 існує тісний емоційний зв`язок, а також ОСОБА_19 має необхідні можливості для задоволення базових потреб дитини. ОСОБА_20 з татом також є дружніми та теплими і, у ситуації, що склалась в родині, необхідно їх підтримувати та розвивати. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дочка сторін ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції досягла 14 років, а отже вона в силу приписів ст. 29 ЦК України на даний час може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17).
Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2019 року у справі №640/2670/17 зазначив, що вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінку батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування, однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №204/6905/17).
У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі №465/6496/19 зазначено: «якщо це можливо, суди не повинні допускати розлучення братів і сестер. При визначенні роздільного місця проживання дітей, з урахуванням конкретних обставин справи, окрім емоційного зв`язку між братами/сестрами необхідно звернути увагу на деякі аспекти: чи не завдасть братам/сестрам істотної психологічної травми подальше роздільне проживання, а отже, чи може це вплинути на погіршення їх психічного та психологічного стану; різниця у віці між дітьми, чи мала місце опіка старшої дитини над молодшим братом/сестрою; чи є відчуття дітьми однієї сім`ї на час вирішення спору. Має значення також проживання в одному чи різних населених пунктах, відстань між ними, чи унеможливить віддаленість місця проживання дітей спілкування між собою; тривалість проживання кожного з дітей з батьком або матір`ю на час вирішення спору; чи не проявляв один з батьків байдужості до виховання тієї дитини, яка проживала окремо тощо».
Вирішуючи питання визначення місця проживання дітей суд виходив з того, що у справі наявна достатня кількість належних та допустимих доказів добросовісного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, забезпечення дітям необхідних умов для проживання та розвитку, фінансового утримання, піклування про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток. 
Діти проживають з матір`ю, навчаються у навчальних закладах, відповідно у них склались сталі соціальні зв`язки, негативна інформація про відповідачку за місцем проживання відсутня, мати належно виконує свої батьківські обов`язки, діти мають тісну емоційну прив`язаність один з одним, враховуючи висновки психолога, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей з батьком.
Судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. Докази того, що мати дітей чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми у матеріалах справи відсутні. Водночас, батьком також не доведено, що в нього встановлено настільки сильний психологічний зв`язок із дітьми, що дозволив би забрати дітей з умов, в яких вони знаходяться.
Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей,  стан їх розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати.
Судом  не встановлено обставин, які б могли підтвердити, що проживання  дітей з матір`ю становить для  них психологічну або фізичну  загрозу,  або  призведе до негативних для дітей  наслідків.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає. 

Судові витрати
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук 

А.М. Костенко