Справа № 524/14197/25
Провадження №2-а/524/3/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.01.2026 м. Кременчук
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі
головуючого судді Мельник Н.П.,
з участю секретаря судового засідання Ткаченко Я.С.,
представника позивача (адвоката) Кондратій М.В.,
представника відповідача Вареника Ю.В.,
розглянувши у відкрито му судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
УСТАНОВИВ:
До суду звернулась із адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДПП НП України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.09.2025 стосовно неї інспектором 2-го взводу 2-ї роти БПП у м Кременчуці УПП в Полтавській області Василенком Я.О. складена постанова серії ЕНА № 5701348 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП із накладенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Позивач не погоджується із зазначеною постановою, оскільки під час зупинення та спілкування із представниками поліції вона не була пристебнута ременем безпеки, що не спростовує того, що під час руху автомобілем використувала ремінь безпеки. Посилається на записи з бодікамер правцівників поліції, з яких слідує про зупинення транспортного засобу під її керуванням у темну пору доби, в салоні автомобіля було темно та однозначно стверджувати, що вона не була була пристебнута ременем безпеки під час руху не є можливим. 
03.11.2025 позовну заяву залишено позов без руху із наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків.
19.11.2025 на виконання ухвали від 03.11.2025 надана відповідна заява про усунення недоліків позовної заяви.
24.11.2025 відкрите провадження по справі із призначеннням справи до розгляду на 01.12.2025.
28.11.2025 від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду, а також відзив на позовну заяву.
Відповідно до відзиву на адміністративний позов відповідач повністю заперечує вимоги, викладені у позові, просить відмовити у їх задоволенні з таких підстав.
12.09.2025 інспектором роти № 2 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Василенком Я.О. ухвалена постанова серії ЕНА № 5701348 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП із накладенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн, зазначивши, що водій ОСОБА_1 12.09.2025 о 02:47 на вул. Троїцькій, 101 у м. Кременчуці, керуючи транспортним засобом «MINI COOPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаним засобом пасивної безпеки, була не пристебнута ременем безпеки, чим порушені п.п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі – ПДР України). 
Посилаються на те, що твердження позивача, викладені в позові, щодо обставин події притягнення її до адміністративної відповідальності не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовуються відеозаписами з нагрудних портативних відеореєстраторів поліцейських. На місці зупинки транспортного засобу, в порядку ст. 279 КУпАП, поліцейський представився, водія (позивача по справі) повідомлено про підставу такої зупинки. Під час з`ясування фактичних обставин, позивач не заперечувала факт не дотримання нею п.п. 2.3 «в» ПДР України. Доводи водія свідчили про її усвідомлення вчиненого порушення. Позивача повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, строки та порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення, строки та порядок сплати адміністративного штрафу. Письмових пояснень та будь-яких доказів відповідно до ст. 268 КУпАП на підтвердження дотримання ПДР України позивачем на місці розгляду справи не надано, клопотань не заявлено.
Сторона відповідача зазначає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем згідно вимог ст. 283 КУпАП, форми та бланку, визначених Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395.
01.12.2025 у судове засідання з`явився представник відповідача. Позивач та/ його представник не з`явились. У судовому засіданні оголошена перерва для отримання підтвердження про повідомлення позивача з метою забезпечення його права на подання відповіді на відзив.
09.12.2025 у судове засідання з`явився представник відповідача, який заперечував щодо задоволення заявленого позову, просив відмовити з підстав, викладених у відзиві. Клопотав залишити позов без розгляду у зв`язку із поданням позивачем позову після закінчення строків, установлених законодавством з підстав, викладених у письмовому клопотанні, поданому до суду 28.11.2025. Позивач та/ його представник не з`явились, 
09.12.2025 ухвалою суду залишена без задоволення заява представника відповідача про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 . В судовому засіданні оголошена перерва.
17.12.2025 судове засідання не відбулося за письмовим клопотанням представника позивача від 17.12.2025.
05.01.2026 представник позивача просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник відповідача заперечував щодо задоволення заявленого позову, просив відмовити з підстав, викладених у відзиві.
Позивач не з`явилась, повідмолена про дату, час, місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи (ч. ч. 2, 3 ст. 268 КАС України).
Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, у тому числі відтворені відеозаписи, надані представником відповідача до відзиву, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мали юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Відповідно до ст. ст. 9, 7 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР України.
Відповідно до зазначеного Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимоги цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР України. Особи, які порушують ці ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.
Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Протоколи не складаються у випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ст. 258 КУпАП).
Постанова про адміністративне правопорушення виноситься у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, у тому числі ч.5 ст. 121 КУпАП.
У свою чергу, п.п. 1.3, 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Підпунктом 2.3 «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися у населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
За порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами передбачена відповідальність ч. 5 ст. 121 КУПАП із накладенням штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Передумовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення факту невиконання обов`язку позивача з дотримання ПДР України, зокрема у цьому конкретному випадку п.п. 2.3 «в». 
Судом установлено, що 12.09.2025 інспектором роти № 2 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Василенком Я.О. ухвалена постанова серії ЕНА № 5701348 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн, за те, що водій ОСОБА_1 12.09.2025 о 02:47 на вул. Троїцькій, 101 у м. Кременчуці, керуючи транспортним засобом «MINI COOPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаним засобом пасивної безпеки, була не пристебнута ременем безпеки, чим порушені п.п. 2.3 «в» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису. Так, ч. 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може встановлювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: (1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; (2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. 
Представником відповідача на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення долучено до матеріалів справи відеозаписи обставин вчинення адміністративного правопорушення та процесу розгляду інспектором патрульної поліції адміністративної справи (доданий диск).
Суд, дослідивши зазначені відеозаписи, встановив, що дійсно позивач рухалася на автомобілі, що не спростовувалось та не заперечувалось у позовній заяві, а також усних поясненнях, наданих у судовому засіданні учасниками справи.
При цьому, переглядом відеозапису за 12.09.2025 із нагрудних портативних відеореєстраторів поліцейських № № 476220, 476962, що зазначені у п. 7 постанови, починаючи орієнтовно з 02:45:57 слідує наступне. 
Під час патрулювання у м. Кременчуці працівниками патрульної поліції 12.09.2025 зупинений транспортний засіб під керуванням позивача. Після з`ясування певних обставин, автомобіль позивача розпочав рух під її керуванням, під час початку руху якого, в салоні транспортного засобу було включене світло. Як наслідок судом установлено, що незважаючи на твердження позивача у позові та її представника у судовому засіданні, вдалось чітко та беззаперечно встановити відсутність пристебнення позивача ременем безпеки. 
Внаслідок чого, автомобіль позивача зупинений працівниками поліції, на що позивач висловлювалась нецензурною лайкою на адресу працівників ДПП НП України та не заперечувала спочатку щодо керування автомобілем із не пристебнутим ременем безпеки, як і не заперечувала проти складення протоколу про адміністративне правопорушення. У подальшому позивач зазначала, що була пристебнута ременем безпеки.
Суд звертає увагу, що під час зупинки автомобіля позивач вказала, що є особою з інвалідністю, однак жодних підтверджуючих документів стосовно цієї обставини працівникам поліції та суду не надано. 
Крім того, з оглянутих відеозаписів судом візуально не встановлено наявність таких фізіологічних особливостей позивача, що унеможливлювали б користування ОСОБА_1 ременями безпеки та надавало б дозвіл останній не пристібатися у населених пунктах, як особі з інвалідністю, фізіологічні особливості якої унеможливлюють користування ременями безпеки на підставі п. 2.3 «в» ПДР України.
Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС у матеріалах справи наявні докази на спростування доводів позивача та її представника про наявність складу адміністративного правопорушення.
На переконання суду, факт допущення позивачем інкримінованого їй адміністративного правопорушення стверджується відповідними доказами та не спростоване стороною позивача.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 213, ст. ст. 222, 258 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.5 ст.121 КУпАП, у порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення із винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.
Із матеріалів справи слідує, що справа про адміністративне правопорушення розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором патрульної поліції, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст. 276 КУпАП, із попереднім роз`ясненням позивачу як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що стверджується оглянутим судом відеозапису.
У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», розділу ІІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом № 1376, розгляд справи та складення постанови зафіксовано на портативних відеореєстраторах, закріплених на форменому одязі поліцейських. 
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Згідно ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі.
Положеннями ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: (1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; (2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); (3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; (4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (ч.3 ст. 286 КАС України).
Разом з тим, згідно вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).
Ураховуючи принципи змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Оцінивши наведені сторонами доводи на підтвердження заявлених позовних вимог та заперечень щодо них, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення.
За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 286 КАС України). 
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: (1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; (2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; (3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); (4) безсторонньо (неупереджено); (5) добросовісно; (6) розсудливо; (7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; (8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); (9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; (10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58), згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом досліджені усі основні питання, що є важливими для прийняття рішення по справі.
Суд приходить до висновку, що представником відповідача підтверджено вчинення позивачем порушення вимог п.п. 2.3 «в» ПДР України, як наслідок доведено наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.
Доводів стосовно порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення у позові та під час судового засідання не наведено.
Таким чином, сторона відповідача належними та допустимими доказами підтвердила порушення позивачем п. 2.3 «в» ПДР України, та відповідно правомірність притягнення позивача до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, з огляду на що оскаржувана постанова серії є правомірною та скасуванню не підлягає.
У такому разі, судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 229, 241, 243, 244, 246, 250, 251, 255, 268, 271, 272, 286, 293-295 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Департамента патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. 
Повне найменування сторін:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України, код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.
Суддя Н.П. Мельник