ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/6341/24 пров. № А/857/30650/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Гуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Нор У.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ №172850024084 від 13.12.2023 “Про відмову у призначенні пенсії”, яким йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років як працівнику інженерно-технічного складу авіації відповідно до п. “в” ст.54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788), не зарахувавши до спеціального стажу роботи періоди роботи з 01.11.1995 по 15.08.2002, з 07.12.2006 по 28.09.2007, з 01.10.2007 по 11.09.2023, зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 07.12.2023 про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до п.“в” ст.54 Закону №1788, зарахувавши до спеціального стажу (вислуги років) працівника інженерно-технічного складу авіації вищевказані спірні періоди його роботи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду встановлених у справі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до стажу вислуги років позивача не зараховано спірні періоди його роботи з тих підстав, що довідки завірені одним підписом, відсутні підписи головного бухгалтера та відділу кадрів. Крім того, у довідці №60 від 07.09.2023 не зазначена посада, на якій працював заявник та відсутня інформація про те, що він повний робочих день виконував роботи по оперативному та періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден та інших робіт не виконував. Також в підставі видачі довідки відсутні номери та дати наказів про прийняття та звільнення. Відтак, позивачу правомірно було відмовлено в призначенні пенсії.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.12.2023 звернувся до Рівненського відділення обслуговування громадян ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п.“в” ст.54 Закону №1788.
Надані ОСОБА_1 документи разом із заявою про призначення пенсії передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії ГУ ПФУ у Львівській області, яке рішенням №172850024084 від 13.12.2023 відмовило у призначенні пенсії з тих підстав, що станом на дату його звернення із заявою про призначення пенсії у позивача відсутній необхідний стаж роботи як працівника інженерно-технічного складу авіації. Вказано, що до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, не враховано періоди роботи з 01.11.1995 по 06.12.2006 та з 01.10.2007 по 22.10.2019 з тих підстав, що довідки завірені одним підписом, відсутні підписи головного бухгалтера та відділу кадрів. Окрім цього, у довідці №60 від 07.09.2023 не зазначена посада, на якій працював заявник та відсутня інформація про те, що заявник повний робочих день виконував роботи по оперативному і періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден та інших робіт не виконував та в підставі видачі довідки відсутні номери та дати наказів на прийняття та звільнення. 
Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що записи у трудовій книжці позивача та додатково надані документи про характер його праці, є належними доказами підтвердження характеру його роботи, надають право на включення спірних періодів до спеціального стажу та право на призначення пенсії за вислугою років. Водночас, відповідачем не надано доказів, які б спростовували факт роботи позивача на посадах, які підлягають зарахуванню до вислуги років або ж на іншій, не передбачені Переліком посад працівників інженерно-технічного складу авіації. Таким чином, висновки Пенсійного органу, викладені у спірному рішенні, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 Закону №1788, за цим Законом призначаються : а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії. 
Відповідно до ст.51 Закону №1788, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
За змістом ст.52 Закону №1788, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.
Пунктом “в” статті 54 Закону №1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажу роботи : для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.
У той же час, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б-г» статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015.
Відповідно до ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».
Згідно п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б-г» статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б-г» статті 54 Закону №1788 в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме : …в) інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України : чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.
Перелік професій і посад окремих категорії працівників авіації і льотно-випробного складу, які мають право на пенсію за вислугу років визначений постановою Кабінету Міністрів України №418 від 21.07.1992.
Згідно із вищезазначеним Переліком, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, авіаційні техніки (механіки, мотористи) всіх найменувань.
Право на пенсію за вислугу років мають зазначені в цьому Переліку працівники, які безпосередньо зайняті повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден (крім працівників, зайнятих на зазначених роботах поза аеродромними умовами в спеціально обладнаних приміщеннях) на підприємствах, в об`єднаннях, льотно-випробних (контрольно-випробних) підрозділах військових частин і підприємств системи Міністерства оборони, МВС і КДБ колишнього Союзу РСР, Міністерства Оборони, МВС і СНБ України (вільнонайманий склад), науково-дослідних та авіаційно-спортивних організаціях, а також у льотних і навчально-льотних загонах навчальних закладів авіації.
Зайнятість зазначених працівників на роботах, які дають право на пенсію за вислугу років, підтверджується довідками, виданими відповідними підприємствами, об`єднаннями й організаціями.
Порядок підтвердження стажу визначено статтею 62 Закону №1788, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1-3 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п.17-18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано, зокрема, періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Як видно з матеріалів справи, відповідно до записів дубліката трудової книжки ОСОБА_1 . Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 14.02.1989, позивач працював на наступних посадах : до поступлення в Рівненську облбазу навчався в Київському інституті цивільної авіації, що підтверджується дипломом Серія НОМЕР_2 , виданим 26.02.1992, відповідно до змісту якого позивач в 1992 році закінчив повний курс цього навчального закладу за спеціальністю експлуатація літальних апаратів та двигунів і отримав кваліфікацію інженер-механік; Запис №13 від 01.11.1995 – прийнятий інженером по ЛІД (літаках і двигунах) третьої категорії в АТБ (авіаційно-технічну базу) по строковому трудовому договору у Львівське авіапідприємство (наказ №52/к від 27.10.1995); Запис №14 від 23.05.1996 – переведений інженером ВТК (відділ технічного контролю) цеху ОСВТОіР (особливо складних видів технічного обслуговування і ремонту) по ЛІД АТБ (наказ №33/к від 24.05.1996); Запис №16 від 19.06.1997 – призначений на посаду в.о. інженера ВТК АТБ першої категорії (наказ №42/к від 19.06.1997); Записи №17 від 11.05.2000 – переведений начальником зміни цеху періодичного ТО пасажирських літаків АТБ (наказ №39/к від 15.05.2000); Запис №18 від 15.08.2002 – призначений на посаду заступника начальника цеху ПТО АТБ (наказ №71/к від 16.08.2002); Запис №19 від 06.12.2006 – звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ №749/к від 04.12.2006); Запис №20 від 07.12.2006 - прийнятий на посаду інженера по літаку та двигунах Товариство з обмеженою відповідальністю “Авіаоптім” (наказ №70/1 від 07.12.2006); Запис №21 від 28.09.2007 – звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ №66/й від 28.09.2007); Запис №22 від 01.10.2007 – прийнятий на посаду інженера по ТО ЛС (технічному обслуговуванню повітряного судна) АН-12 по спеціальності ЛіД ТОВ “Авіакомпанія “АероВіз” (наказ №49-й/к від 01.10.2007); Запис №23 від 22.10.2019 – звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ №26/19 від 22.10.2019); Запис №24 від 01.08.2019 – прийнятий на посаду авіаційного техніка з планера та двигунів ТзОВ “Авіамір” (наказ №49 від 29.07.2019); Запис №25 від 31.03.2020 – звільнений за згодою сторін (наказ №21 від 18.03.2020).
Судом встановлено, що всі без винятку вказані у трудовій книжці посади: інженер, начальник зміни цеху та авіаційний технік містяться в Переліку №418, що відповідачем не заперечувалось в ході розгляду справи судом.
Для підтвердження зазначених у трудовій книжці відомостей про роботу ОСОБА_1 пенсійному органу надавались, серед іншого, копія диплому Серія НОМЕР_2 , виданого 26.02.1992 (про закінчення Інституту інженерів цивільної авіації за спеціальністю “інженер-механік”) та копії наказів про прийняття та звільнення з роботи.
Крім того, для підтвердження періодів роботи на посадах, які пенсійний орган не зараховує до вислуги років позивача як працівника інженерно-технічного складу авіації, ОСОБА_1 надавались наступні документи, а саме : довідка Державного авіапідприємства “Львівські авіалінії” №60 від 07.09.2023, якою підтверджується, що ОСОБА_1 працював в ДП “Львівські Авіалінії” у період з 01.11.1995 по 06.12.2006. Надати інші відомості, крім зазначених та тих, що вказані в наказах підприємство не має змоги через їх відсутність та військовий стан. 
Суд встановив, що ДП “Львівські Авіалінії” з 24.07.2019 перебуває у стані припинення, підтвердженням чого є витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань.
Довідкою ТзОВ “Авіаоптім” від 12.09.2021 №7/09 підтверджено наявність трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років інженеру по технічному обслуговуванню повітряних суден по літаку і двигуну з 07.12.2006 по 28.09.2007. На зазначеній посаді повний робочий день виконував роботи по оперативному та періодичному обслуговуванню літаків та двигунів. Повідомлено про наявність права на призначення пенсії за вислугою років;
Довідкою Авіакомпанії “АероВіз” №62/23 від 12.09.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 був прийнятий з 01.10.2007 на посаду інженера по технічному обслуговуванню повітряних суден по літаку і двигуну Ан-12, а 22.10.2019 був звільнений за власним бажанням. На зазначеній посаді повний робочий день виконував роботи по оперативному та періодичному обслуговуванню літаків та двигунів. Повідомлено про наявність права на призначення пенсії за вислугою років. Посади працівників інженерно технічного складу авіації передбачені Переліком посад і робіт, що затверджуються в порядку, який визначається КМУ, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Постанови №418.
Довідкою ТОВ “Авіамір” від 11.09.2023 підтверджується той факт, що ОСОБА_1 дійсно працював з 01.08.2019 по 31.03.2020 на посаді авіаційного техніка з планера та двигунів, а з 01.11.2020 по 11.09.2023 працює на посаді авіаційного техніка з планера та двигунів.
Колегія суддів вважає, що наведеними документами підтверджено період роботи ОСОБА_1 на спеціальних посадах інженерно-технічного складу авіації, зокрема з 01.11.1995 по 15.08.2002, з 07.12.2006 по 28.09.2007, з 01.10.2007 по 22.10.2019, з 01.08.2019 по 11.09.2023.
Щодо неприйняття до уваги вищезазначених документів, колегія суддів зазначає, що указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, а загальновизнаною є інформація про те, що з дня введення військового стану припинено цивільне авіаційне сполучення над територією України, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи припиненою роботу авіаційних підприємств в Україні, зі штату вказаних підприємств виведено бухгалтерів та працівників відділу кадрів. Водночас, відсутність підписів цих осіб на довідках про період роботи позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років, не може впливати на реалізацію права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення, враховуючи підтвердження достовірності відомостей у довідках підписом керівника, який скріплений печаткою юридичної особи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Також, Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 сформував висновок про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення”.
Суд апеляційної інстанції встановив, що у трудовій книжці позивача, наказах про прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи чітко містяться відомості про роботу позивача на посадах, які відповідно до підпункту “б” пункту 3 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації дають право на пенсію за вислугу років.
Отже, записи у трудовій книжці позивача та додатково надані документи про характер його праці, є належними доказами підтвердження характеру роботи позивача, надають право на включення спірних періодів до спеціального стажу та право на призначення пенсії за вислугою років.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що робота позивача з 01.11.1995 по 15.08.2002 (6 років 9 місяців 15 днів), з 07.12.2006 по 28.09.2007 (9 місяців 22 дні), з 01.10.2007 по 11.09.2023 (15 років 11 місяців 11 дні) на посадах інженера по літаках і двигунах, начальника зміни періодичного технічного обслуговування пасажирських літаків, авіаційного техніка з планера та двигунів підлягала зарахуванню відповідачем до його вислуги років як працівника інженерно-технічного складу авіації відповідно до п. “в” статті 54 Закону №1788 при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року по справі №460/6341/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	С. П. Нос