ОКРЕМА ДУМКА
Судді Кібенко О.Р.

06 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 924/80/25 

1. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (далі - Об`єднана палата), перевіривши наявність підстав щодо прийняття для розгляду Об`єднаною палатою справи за касаційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.05.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 у справі за позовом заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Гвардійської міської ради Хмельницького району Хмельницької області до Фермерського господарства "Віра Плюс" про припинення договорів оренди земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки вирішив повернути справу відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
2. Не можу погодитися з ухваленим суддями Об`єднаної палати рішенням, виходячи з таких міркувань.
3. Ключовими аргументами, якими Об`єднана палата мотивувала повернення справи стало таке: 
- Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (головуючий суддя Случ О. В., судді: Волковицька Н. О., Могил С. К.), передаючи цю справу на розгляд ОП КГС ВС згідно з ухвалою від 25.11.2025, не зазначив конкретну норму права, застосування якої мало місце (згідно з оскаржуваними судовими рішеннями) та /або потребує застосуванню за висновком касаційного суду у цій справі, однак з висновками щодо застосування якої Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у цій справі не погоджується, посилаючись на відповідні вже сформульовані раніше висновки в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати (у справах № 917/202/21 (917/339/21) та № 922/3059/16) (пункт 11 цієї ухвали);
- правовідносини у справах № 917/202/21 (917/339/21) та № 922/3059/16 не є подібними з правовідносинами у цій справі (пункти 17- 21 цієї ухвали); ОП КГС ВС доходить висновку, що на розгляд ОП КГС ВС передано справу за відсутності для цього підстав, передбачених процесуальним законом, а саме статтею 302 ГПК України, а тому відсутні підстави для прийняття до розгляду цієї справи об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду".
4. Разом з тим, вважаю, що хоча правовідносини у справах №917/202/21 (917/339/21) та №922/3059/16, як і у справі №924/80/25, що переглядається, не є повністю подібними, втім в обох справах послало питання щодо застосування ст.21 Закону "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" за аналогією до спірних відносин при вирішенні питання правомірності відчуження частки у розмірі 100% складеного капіталу фізичною особою - засновником фермерського господарства.
5. Так, у справі що переглядається суди встановили, що 16.09.2022 ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця належну йому частку у складеному капіталі Фермерського господарства "Дудар" в розмірі 1 000,00 грн, що становить 100% його складеного капіталу, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити за цю частку у порядку та на умовах, передбачених договором. Після державної реєстрація змін до відомостей про юридичну особу учасником (засновником), кінцевим бенефіціарним власником та керівником Фермерського господарства "Дудар" став ОСОБА_2 .
6. Тобто частка у розмірі 100% перейшла з власності ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 .
7. Ухвалюючи рішення у справі що переглядається, місцевий господарський суд виходив з того, що  ОСОБА_2 правомірно набув 100% частки у складеному капіталі Фермерського господарства "Дудар", придбавши при цьому саме корпоративні права на участь у фермерському господарстві. Суд апеляційної інстанції погодився з наведеним, у зв`язку з чим постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.05.2025 було залишено без змін.
8. При цьому в основу як рішення місцевого господарського суду, так і постанови суду апеляційної інстанції, покладено висловлену Верховним Судом у постановах від 07.10.2021 у справі №922/3039/16 та від 30.03.2023 у справі №917/202/21 (917/339/21) правову позицію про те, що належна одній особі частка у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства в розмірі 100% може бути відчужена без жодних обмежень на користь іншої особи, а у разі відчуження її на користь двох або більше осіб - з урахуванням особливостей щодо суб`єктного складу членів фермерського господарства, визначених ст.3 Закону "Про фермерське господарство".
9. Так, у постанові від 30.03.2023 у справі № 917/202/21(917/339/21) Верховний Суд зазначив таке:
"187. Тлумачення норм статей 1, 3 Закону України "Про фермерське господарство" свідчить про те, що фермерське господарство визначається як підприємництво саме сімейного типу, коли його членами можуть бути саме подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, тобто головною особливістю фермерського господарства як організаційно-правової форми є його сімейно-трудовий або родинно-трудовий характер.
188. Відповідні обмеження щодо суб`єктного складу членів фермерського господарства (за винятком набуття членства юридичною особою) не стосуються у випадку, коли частка в статутному (складеному) капіталі фермерського господарства належить 100 % одній особі. У такому разі зазначена особа за аналогією механізму відчуження частки учасником товариства з обмеженою відповідальністю, визначеною статтею 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", може відчужити належну їй частку (100 %) іншій особі - не обов`язково члену своєї сім`ї, адже бути головою фермерського господарства має право будь-яка особа і не вимагається, щоб вона була пов`язана родинними/сімейними стосунками з відчужувачем частки в статутному (складеному) капіталі фермерського господарства.
189. Однак зазначені особливості суб`єктного складу членів фермерського господарства не можуть бути не враховані при вирішенні питання щодо можливості відчуження частки у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства, в якому частка в статутному (складеному) капіталі належить декільком особам - членам сім`ї.
190. Належна одній особі частка у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства в розмірі 100 % може бути відчужена без жодних обмежень на користь іншої особи, а у разі відчуження її на користь двох або більше осіб - з урахуванням особливостей щодо суб`єктного складу членів фермерського господарства, визначених статтею 3 Закону України "Про фермерське господарство".
10. Цю правову позицію Верховним Судом сформульовано з посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №922/3059/16, у якій зазначено: 
"241. У разі коли частка в статутному (складеному) капіталі фермерського господарства належить 100-відстоково одній особі, така особа за аналогією механізму відчуження частки учасником товариства з обмеженою відповідальністю, визначеного статтею 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", може відчужити належну їй частку (100%) іншій особі - не обов`язково члену своєї сім`ї".
11. Колегія суддів, передаючи цю справу на розгляд Об`єднаної палати, вважала, що такі висновки суперечать низці висновків Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування норм законодавства про фермерські господарства, а саме статей 1, 3, 5, 7, 8, 12, 15, 27 Закону "Про фермерське господарство", статей 18, 19, 20, 22, 31, 33-37, 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України (які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц, від 11.02.2020 у справі №922/614/19, Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі №6-248цс16, Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №525/1225/15-ц, від 13.06.2023 у справі №908/1445/20, від 07.06.2023 у справі №922/3737/19, від 14.03.2023 у справі №922/1974/19, від 07.03.2023 у справі №922/3108/19, на що посилається прокурор у поданій касаційній скарзі).
12. Колегія суддів пропонувала відступити від зазначених висновків, вказавши (п.5.33 ухвали) на неможливість (протиправність) вчинення правочину з відчуження засновником фермерського господарства 100% складеного капіталу фермерського господарства будь-якій іншій особі. Отже, колегія суддів по суті вважала, що ст.21 Закону "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не може бути застосована до спірних відносин за аналогією (в силу істотних відмінностей між правовим регулюванням статусу фермерських господарств та товариств з обмеженою (додатковою) відповідальністю).
13. У цьому контексті звертаю увагу на те, що до основних засад (принципів) господарського судочинства відносяться принципи верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, обов`язковості судового рішення (пункти 1, 2, 7 ч.3 ст.2 ГПК).
14. Згідно з ч.1 ст.11 ГПК суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
15. Подібні положення містяться в Конституції України, де зазначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст.8). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст.129).
16. Складовою принципу верховенства права є правова визначеність.
17. Згідно зі ст.36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
18. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
19. Частиною 4 ст.236 ГПК передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.
20. Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС) у п.1 висновку №20 (2017) від 10.11.2017 "Про роль судів у забезпеченні єдності застосування закону" (далі - Висновок) вказала, що однакове та уніфіковане застосування закону обумовлює загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність.
21. Отже, забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
22. КРЄС також зазначила, що суперечливі рішення національних судів, особливо судів найвищих інстанцій, можуть призвести до порушення права на справедливий суд, передбаченого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.9 Висновку).
23. Судді країн континентального права керуються судовою практикою, особливо вищих судів, до чиїх повноваження відноситься забезпечення єдності судової практики. У країнах континентального права рішення суду, особливо Верховного, мають ширше значення, ніж для тієї окремої справи, стосовно якої ухвалене рішення (пункти 12, 13 Висновку).
24. Наявність інструментів щодо забезпечення єдності практики в одному суді особливо актуальне для Верховних Судів. Це питання набуває надзвичайної важливості у випадках, якщо сам Верховний Суд є джерелом невизначеності та суперечливості судової практики замість того, щоб забезпечувати її єдність (п.24 Висновку).
25. Вважаю, що повернувши справу колегії суддів, Об`єднана палата по суті ухилилася від виконання своїх обов`язків, визначених ст.302 ГПК. 
26. Такі дії Об`єднаної палати можуть призвести до таких небажаних результатів:
- колегія суддів, якій повернули справу, буде змушена керуватися при вирішенні справи висновками, що містяться у постановах Верховного Суду у справах №917/202/21 (917/339/21) та №922/3059/16, бо вважає, що такі висновки у подібних правовідносинах наявні, а Об`єднана палата без належних підстав відмовилася розглядати аргументи колегії на відступ, створивши бар`єр для застосування передбаченого ГПК механізму для відступу від існуючих правових висновків;
- колегія суддів ухвалить судове рішення, виходячи із власної аргументації, а відтак існуватимуть постанови Верховного Суду з абсолютно протилежними правовими висновками щодо застосування одних і тих же норм права, що призведе до стану правової невизначеності.
27. Отже, таке безпідставне повернення справ (а по суті системне блокування передачі справ колегіями суддів на розгляд Об`єднаної палати для відступу від правових висновків) призводить до вкрай негативних наслідків у вигляді існування кардинально протилежних позицій щодо застосування одних і тих самих норм права, що, у свою чергу, призведе до стану правової невизначеності - адже в усіх подібних справах ані сторони, ані суди інших інстанцій, ані судді самого Верховного Суду не розумітимуть, якою ж позицією їм керуватися.
28. На системності блокування передачі справ колегіями суддів на розгляд Об`єднаної палати для відступу від правових висновків я неодноразово звертала увагу раніше, зокрема, в окремих думках від 01.08.2025 у справі №910/3411/24, від 03.10.2025 у справі №921/481/24, від 03.10.2025 у справі №910/7486/24, від 07.11.2025 у справі №914/1493/24, від 07.11.2025 у справі №910/6530/24, від 21.11.2025 у справі №920/1471/24(920/1321/20), від 19.12.2025 у справі №916/5778/23, від 19.12.2025 у справі №914/169/25.

Окрему думку складено відповідно до ч.3 ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. Кібенко