КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/6666/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,- 
В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 (надалі – позивач), звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі – відповідач), у якому просить:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 146121 (сто сорок шість тисяч сто двадцять одна) гривня 08 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.04.2024 №25 військовослужбовець військової служби за контрактом старший солдат ОСОБА_1 з 17.04.2024 зарахований до списків особового складу частини. 18.12.2024 відповідач був госпіталізований до КНП "Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради", 20.12.2024 переведений до військову частини НОМЕР_2 (військовий шпиталь), а 17.01.2025 – до КНП КРР "Кропивницька центральна районна лікарня". 
Водночас, за результатами проведеного службового розслідування встановлено, що відповідач після виписки з КНП КРР "Кропивницька центральна районна лікарня" 01.02.2025 до місця несення служби не з`явився, при причини відсутності на службі не доповів, проводив час на свій розсуд, натомість вводив в оману службових осіб військової частини НОМЕР_1 стосовно продовження свого перебування на лікуванні після 01.02.2025. 
Враховуючи наведене, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2025 №143 старшого солдата ОСОБА_1 , який відсутній на службі без поважних причин, знято з усіх видів забезпечення. Також, 09.06.2025 Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницький) Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві, зареєстровано кримінальне провадження за № 62025150030000612 стосовно ОСОБА_1 за частиною 5 статті 407 КК України. 
Вказує, що у ході проведення службового розслідування встановлено факт безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення відповідачу за час незаконної відсутності поза межами військової частини з 01.02.2025 по 17.04.2025 у розмірі 146121,08 грн, на яке він не мав права, адже відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у безпідставній переплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення не встановлено. 
Зауважує, що вжиті заходи по з`ясуванню місця знаходження відповідача результатів не дали, спроби зв`язатися з ним по телефону виявились безуспішними, зниклим безвісти останній також не обліковується. 
З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач правом на подання суду відзиву на позовну заяву не скористався. Жодних заяв, повідомлень про причини такого неподання, їх поважності та/або неможливості подання у строк, встановлений судом, від відповідача на адресу суду (у тому числі електронну) не надходило. 
Ухвала суду від 02.10.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження надіслана відповідачу за адресою його місцезнаходження згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь №1844231 від 02.10.2025): " АДРЕСА_1 ". 
За тією ж адресою позивачем надіслано копію позовної заяви із доданими документами.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором №R067011509778, яким надіслано копію вказаної ухвали відповідачу, остання вручена відповідачу особисто 07.10.2025 (а.с. 80).
Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про відкриття провадження у цій справі.
За таких обставин, суд у відповідності до вимог частини шостої статті 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Будь-яких заяв, чи клопотань від учасників справи не надходило. 
02.10.2025 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження). 

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2024 №25 військовослужбовець військової служби за контрактом старший солдат ОСОБА_1 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 25.06.2024 №37-РС на посаду водія 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 1 штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_2 , з 17.04.2024 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення (а.с. 35). 
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2024 №166 старшого солдата ОСОБА_1 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.08.2024 № 45-РС на посаду старшого водія 3 відділення засобів виводу та евакуації 2 взводу засобів виводу та евакуації роти засобів виводу та евакуації 1 штурмового загону військової частини НОМЕР_1 зазначено вважати таким, що з 01.09.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 36). 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.12.2024 №294 старший солдат ОСОБА_1 , старший водій 3 відділення засобів виводу та евакуації 2 взводу засобів виводу та евакуації роти засобів виводу та евакуації НОМЕР_6 штурмового загону 18.12.2024 вибув у військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) на лікування (а.с. 37). 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.05.2025 №451 призначено проведення службового розслідування по факту неповернення відповідача з лікування 05.05.2025 (а.с. 43). 
Також, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2025 №143 старшому солдату ОСОБА_1 , колишньому старшому водію 3 відділення засобів виводу та евакуації 2 взводу засобів виводу та евакуації роти засобів виводу та евакуації НОМЕР_6 штурмового загону, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 та відсутній на службі без поважних причин, з 05.05.2025 призупинено виплату грошового забезпечення та знято з усіх видів забезпечення. Вказано вважати його таким, що не перебуває на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_2 з 05.05.2025 (а.с. 19).
Згідно Акта службового розслідування солдат ОСОБА_1 , який виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з реформуванням військової частини НОМЕР_7 , перебував лікуванні в КНП КРР "Кропивницька центральна районна лікарня" з 17.01.2025. З дня госпіталізації по 05.05.2025 регулярно виходив на зв`язок та інформував командира про продовження стаціонарного лікування. При перевірці інформації щодо перебування старшого солдата ОСОБА_1 на лікуванні від КНП КРР "Кропивницька центральна районна лікарня" отримані дані, що останній 01.02.2025 був виписаний з комунального некомерційного підприємства Кіровоградської районної ради "Кропивницька центральна районна лікарня” до військової частини НОМЕР_1 . Поряд з цим, за місцем служби до пункту постійної дислокації НОМЕР_6 штурмового загону військової частини НОМЕР_7 в АДРЕСА_2 не з`явився та не доповів про причини своєї відсутності, а тому вважається таким, що з 01.02.2025 самовільно залишив місце служби та відсутній на службі без поважних причин. Вину відповідача визначено у формі прямого умислу, обставин, які виключали б або пом`якшували його вину не встановлено (а.с. 8зв.-14).
Результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікування до місця служби 01.02.2025 старшого солдата ОСОБА_1 затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №556 від 21.05.2025 (а.с. 19зв.-21). 
09.06.2025 Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницький) Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку з нез`явленням без поважних причин 05.05.2025 на службу до військової частини НОМЕР_1 (а.с. 21зв.)
Також, наказом командира військової частини НОМЕР_7 (з адміністративно-господарської діяльності) №562 від 08.07.2025 призначено службове розслідування по факту протиправного нарахування грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_1 (а.с. 17).
Наказом командира військової частини НОМЕР_7 (з основної діяльності) №900 від 18.08.2025 встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 в період часу з 01.02.2025 до 05.05.2025 вводив в оману службових та посадових осіб військової частини НОМЕР_7 щодо свого перебування на лікуванні, обліковувався у військовій частині НОМЕР_7 як військовослужбовець, який перебуває на стаціонарному лікуванні і до 01.05.2025 протиправно отримував грошове забезпечення в повному обсязі починаючи з місяця залишення місця стаціонарного лікування, а саме з 01.02.2025 по 17.04.2025, чим завдав державі збитків у розмірі 146121,08 грн. Вказано за порушення вимог статей 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та у відповідності із нормами частини 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" за нанесення шкоді державі старшого солдата ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності у повному розмірі завданої шкоди, а саме в сумі 146121,08 грн (а.с. 30-32). 
Довідкою від 04.08.2025 №2496/1/16/1171 підтверджено, що відповідачу за період з 01.02.2025 по 17.04.2025 було нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 146121,08 грн, у тому числі: за лютий 2025 року - 56930,29 грн, за березень 2025 року — 56930,29 грн та квітень 2025 року — 32260,50 грн. За травень 2025 року виплата грошового забезпечення не проводилась (а.с. 33).
Вважаючи, що вказана вище сума грошового забезпечення 146121,08 грн є безпідставно набутими коштами, які мають бути відшкодовані ОСОБА_1 позивач звернувся до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України 25.03.92 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).
Приписами частини 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.2019 №548-XIV (далі - Статут №548-XIV).
Статтею 11 Статуту №548-XIV передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до статті 26 Статуту №548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Законом України від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). 
Згідно зі статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. 
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон №160-IX).
Відповідно до статті 1 Закону №160-IX, матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Приписами статті 3 Закону №160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4 Закону №160-IX).
Згідно з частиною першою статті 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Абзац 1 частини другої статті 8 Закону №160-IX встановлює, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Частиною третьою статті 8 Закону №160-IX передбачено, що розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина 2 статті 10 Закону №160-IX).
Згідно частини 1 статті 12 Закону №160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина 2 статті 12 Закону №160-IX).
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 9 Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Відповідно до пункту 12 Порядку №260, військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.
Отже, у період перебування військовослужбовця на лікуванні за ним зберігається виплата грошового забезпечення.
Натомість, згідно пункту 15 Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені статтею 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Так, згідно частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини 2 статті 1212 ЦК України).
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина 3 статті 1212 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зробив висновок про те, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України, як винятку із статті 1212 ЦК України, суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
З матеріалів справи вбачається, що військовослужбовець військової служби за контрактом старший солдат ОСОБА_1 у період з 17.01.2025 до 01.02.2025 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Кіровоградської районної ради "Кропивницька центральна районна лікарня". Після виписки з лікарняного закладу не прибув до місця проходження служби - військової частини НОМЕР_1 , з 01.02.2025 вважається таким, що самовільно залишив місце служби та відсутній на службі без поважних причин.
Під час службового розслідування за фактом протиправного нарахування грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_1 встановлено, що останній з 01.02.2025 до 05.05.2025 вводив в оману службових та посадових осіб військової частини НОМЕР_7 щодо свого перебування на лікуванні, обліковувався у військовій частині НОМЕР_7 як військовослужбовець, який перебуває на стаціонарному лікуванні і до 01.05.2025 протиправно отримував грошове забезпечення в повному обсязі, починаючи з місяця залишення місця стаціонарного лікування, а саме з 01.02.2025 по 17.04.2025.
У зв`язку з наданням відповідачем неправдивих відомостей про продовження строку лікування у КНП КРР "Кропивницька центральна районна лікарня" позивачем зайво нараховано та виплачено ОСОБА_1 146121,08 грн грошового забезпечення, у тому числі: за лютий 2025 року - 56930,29 грн, за березень 2025 року — 56930,29 грн та квітень 2025 року — 32260,50 грн.
Оскільки ОСОБА_1 був відсутній на службі без поважних причин з 01.02.2025 по 17.04.2025, проте продовжував отримувати грошове забезпечення, суд доходить висновку, що дані виплати були здійснені безпідставно, в супереч пункту 15 Порядку №260 та в наслідок недобросовісності зі сторони набувача, а відтак наявні підстави для стягнення безпідставно набутих коштів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 636/93/14-ц дійшла висновку, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби." 
Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.12.2018 у справі № 11-892апп18 та від 12.12.2018 у справі № 14-481цс18. 
Відповідач на час безпідставного отримання ним грошового забезпечення перебував на військовій службі, мав статус військовослужбовця. Позов пред`явлений військовою частиною про стягнення шкоди, завданої особою під час проходження нею військової служби внаслідок ухилення від проходження військової служби. 
За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи те, що станом на час розгляду справи, відповідач не надав до суду доказів про повернення безпідставно отриманого грошового забезпечення в розмірі 146121,08 грн, суд дійшов висновку, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача вказаної суми безпідставно набутих коштів.
Натомість, відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Водночас, оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутністю витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), згідно до частини 2 статті 139 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд, 
ВИРІШИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів – задовольнити. 

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_4 ) безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 146121 (сто сорок шість тисяч сто двадцять одна) гривня 08 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 січня 2026 року.
Повне найменування учасників справи: 
Позивач – військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_4 ).
Відповідач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_3 ).

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК