Справа № 569/4191/25
1-кп/569/1254/25

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2026 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області 
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне кримінальне провадження №12025186010000033 від 14.01.2025 за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Керч, Автономної Республіки Крим, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений
14 січня 2025 року, приблизно 10 год 00 хв, ОСОБА_8 , перебуваючи на сходинковому майданчику, що знаходиться на 5 поверсі у 3 під`їзді, будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, у ході словесного конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_6 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому три удари бокорізом по голові, а саме в область потилиці з правого боку, в область лобної ділянки справа, в ділянку над лівим вухом, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку із зовнішніми ушкодженнями - забійної рани лобної ділянки голови справа, забійної рани тім`яної ділянки голови справа, забійної рани потиличної ділянки голови справа, забою м`яких тканин тім`яної ділянки голови зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. 
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
Крім того, 14 січня 2025 року, приблизно 10 год 05 хв, ОСОБА_8 , перебуваючи на 5 поверсі, сходинкового майданчику, у 3 під`їзді, будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, у ході словесного конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_7 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень завдав останньому один удар бокорізом по голові, а саме в область потилиці з правого боку, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді забою м?яких тканин тім?яно-потиличної ділянки голови справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
2. Позиції сторін кримінального провадження
За результатами судового розгляду прокурор ОСОБА_5 підтримав пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, зазначив, що докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень статей 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними. Прокурор просив визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 125 КК України, призначити покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень та 150 годин громадських робіт, задовільнити цивільний позов потерпілих в повному обсязі. 
Обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, заперечив нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, суду пояснив, що напередодні з потерпілими виник конфлікт з приводу того, що останні прийшли відключати його квартиру від електропостачання. Відключення вдалося уникнути, оскільки він запевнив, що поїде домовлятися з їхнім керівництвом. Наступного дня, зранку в квартирі зникло світло, він вийшов на коридор та помітив чоловіка, який швидко спускався сходами. Наздогнав його на декілька поверхів нище, це був потерпілий ОСОБА_6 . Між ними розпочалася штурханина, в ході якої жодних ударів потерпілому не наносив. Інший потерпілий ОСОБА_7 знаходився нище та щось кричав, до них не піднімався, ОСОБА_7 також тілесних ушкоджень не заподіював. Він попросив ОСОБА_6 піднятися до квартири, щоб відновити електропостачання. Коли піднімалися в ліфту помітив у потерпілого ОСОБА_6 на обличчі кров. Вказав, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_6 могли виникнути за обставин, коли вони штовхалися, потерпілий тримав в руках бокоріз, яким міг себе поранити. 
Цивільні позови потерпілих визнав частково, погодився відшкодувати витрати на медичну допомогу.
3. Мотиви суду і докази на підтвердження встановлених судом обставин
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
При цьому особа може бути визнана винною лише, якщо буде доведено, що нею вчинено суспільно небезпечне діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України.
Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених законом юридично значущих об`єктивних та суб`єктивних ознак, що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як кримінальне правопорушення.
Тому поза розумним сумнівом має бути доведено кожен з елементів складу злочину - як ті, що утворюють об`єктивну сторону злочину, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав, суд дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 125 КК України, за фактичних обставин, викладених у вироку, повністю підтверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами.
Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що працює у ПрАТ «Рівнеобленерго» на посаді електромонтера з експлуатації електролічильників відділу технічного аудиту, 13.01.2025 відповідно до письмового розпорядження він разом з бригадою, куди входив також ОСОБА_7 , прибули за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення технічної перевірки схеми обліку споживача. У ході перевірки розподільчого щита, який розташований у коридорі загального користування на 8 поверсі, було виявлено факт самовільного підключення споживача квартири АДРЕСА_3 , який був раніше відключений за несплату. Після виявленого порушення вони звернулися до обвинуваченого з метою складання акту про порушення. В ході спілкування з ОСОБА_8 між ними виник конфлікт, обвинувачений був агресивно налаштований, кричав та нецензурно висловлювався. За вказаним фактом складено акт про порушення. Вказав, що наступного дня, 14.01.2025, близько 10 год, він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знову прибули за вказаною адресою та відповідно до письмового розпорядження мали провести відключення споживача від електромережі. Вони разом з ОСОБА_7 піднялися на 8 поверх до ввідного розподільчого щита та провели відключення споживача квартири АДРЕСА_3 від електромережі. Після відключення почали спускатися сходами донизу, у цей час з квартири АДРЕСА_3 вибіг обвинувачений із невідомою особою та почали їх наздоганяти.
Зазначив, що коли був між п`ятим та шостим поверхом його наздогнав обвинувачений, схопив за комір куртки та почав завдавати удари кулаками по голові, тулубу, плечах. Прикриваючись від ударів в нього з рук випав бокоріз (інструмент, яким здійснювалося відключення від електромережі), ОСОБА_8 підняв його та продовжив наносити удари по голові вказаним бокорізом, а саме наніс удари в область потилиці з правого боку, над вухом з обох боків та область скроні з правого боку, внаслідок чого почалася сильна кровотеча, він почав кликати на допомогу ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_7 піднявся до них, тоді обвинувачений завдав йому удару бокорізом в голову, від чого той оступився та вдарився ногою об перило. Відступивши від ОСОБА_7 , обвинувачений знову повернувся до нього, схопив за капюшон куртки та затягнув до ліфту. Вони піднялися на 8 поверх, де обвинувачений наказав здійснити підключення його квартири до електромережі, а коли він йому відмовив, тоді завдав декілька ударів долонею в обличчя. Вийшли сусіди обвинуваченого, які надали йому медичну допомогу. Також приїхала швидка, його було госпіталізовано до лікарні. Внаслідок вказаних подій отримав тілесні ушкодження, з приводу чого перебував на лікуванні. Просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_7 надав показання щодо обставин проведення від`єднання квартири обвинуваченого від електромережі, пояснив, що 14.01.2025, близько 10 год, він разом з ОСОБА_6 піднялися на 8 поверх до ввідного розподільчого щита та провели відключення, після спускалися сходами донизу, він йшов попереду, а ОСОБА_6 позаду. З квартири АДРЕСА_3 вибіг обвинувачений із невідомою особою та почали їх наздоганяти. Вони наздогнали ОСОБА_6 , невідомий його тримав, а обвинувачений спочатку наносив удари кулаками по тілу, а потім підняв бокоріз, який впустив ОСОБА_6 , та почав ним наносити удари останньому в голову. Почув крик про допомогу ОСОБА_6 , коли піднявся до них, тоді обвинувачений завдав йому удару бокорізом в голову, від чого він оступився та вдарився ногою об перило. Потім обвинувачений знову повернувся до ОСОБА_6 , схопив за капюшон куртки та затягнув до ліфту. Повідомив, що зателефонував до керівництва та повідомив про вказану подію. Коли піднявся на 8 поверх, помітив, що ОСОБА_6 сидів біля стіни з закривавленим обличчям, сусіди обвинуваченого надавали йому допомогу. Потім приїхала швидка, яка надала йому та ОСОБА_6 допомогу. Внаслідок вказаних подій отримав тілесні ушкодження, був порушений нормальний уклад його життя. Просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
З аналізу показань потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що саме ОСОБА_8 завдав ударів бокорізом по голові потерпілих, при цьому потерпілі не вчиняли жодних дій, які могли б бути розцінені обвинуваченим як посягання на його права та інтереси, а напад був раптовим та несподіваним для потерпілих, обвинувачений відразу почав наносити удари.
Свідок ОСОБА_9 повідомив, 14.01.2025 відповідно до письмового розпорядження керівництва він у складі бригади, куди входили також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , прибули за місцем проживання обвинуваченого з метою відключення його квартири від електропостачання. ОСОБА_6 з ОСОБА_7 піднялися до квартири, а він залишився знизу. Через декілька хвилин з під`їзду вийшов ОСОБА_7 тримаючись за голову, казав що їх з ОСОБА_6 побив обвинувачений. Він відразу піднявся на 8 поверх до квартири обвинуваченого, там побачив ОСОБА_6 з розбитою головою, біля якого було багато крові. Відразу викликав швидку. На місце події прибула поліція, швидка, керівництво ПрАТ «Рівнеобленерго».
Свідок ОСОБА_10 надав показання щодо обставин відключення квартири обвинуваченого від електропостачання, зазначив, що обставини заподіяння тілесних ушкоджень йому відомі зі слів потерпілих, вказав, що йому зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 побив обвинувачений. Він прибув на місце події, піднявшись на 8 поверх побачив ОСОБА_6 , який сидів на сходах, тримався за голову, його обличчя було в крові, багато крові було в ліфті. Питав в обвинуваченого навіщо він побив потерпілих, на що останній вказував, що сприйняв їх за злодіїв. Однак таке пояснення обвинуваченого виглядає не правдоподібним, оскільки він був знайомий з потерпілими, йому були відомі причини їхнього перебування у вказаному місці, оскільки 13.01.2025 вони спілкувалися між собою з приводу відключення квартири від електромережі. 
Свідок ОСОБА_11 повідомила, що проживає з обвинуваченим в одному під`їзді, не була очевидцем заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень. Вказала, що 14.01.2025 перебувала вдома та почула якийсь гуркіт на верхніх поверхах, потім хтось стукав в двері її квартири, проте вона не відчинила. Коли все стихло, вийшла з квартири та помітила краплі крові на сходинковій площадці.
Показання вказаних свідків об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, не мають суперечностей, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а тому суд оцінює їх як достовірні та правдиві.
Крім показань потерпілого та свідків, вина обвинуваченого підтверджується також фактичними даними, що містяться у:
- повідомленні на лінію 102 від 14.01.2025 про те, що під час виконання службових обов`язків двоє працівників ПрАТ «Рівнеобленерго» отримали тілесні ушкодження від споживача ОСОБА_8 ;
- повідомленні на лінію 102 від 14.01.2025 про те, що в травмпункт звернувся майстер ПрАТ «Рівнеобленерго» ОСОБА_7 ;
- заявах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення;
- протоколі слідчого експерименту від 15.01.2025, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 детально відтворив обставини, за яких обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження;
- протоколі слідчого експерименту від 15.01.2025, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 показав механізм заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень;
- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2024, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 14.01.2025, близько 10 год, за адресою: м.Рівне, вул. Захисників Маріуполя, 1 нанесла йому тілесні ушкодження;
- Актах спеціального розслідування нещасного випадку від 05.02.2025, згідно яких нещасний випадок із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стався внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою, у зв`язку із виконанням потерпілими трудових (посадових) обов`язків.
Вказані протоколи слідчих та процесуальних дій, документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні отримані в порядку передбаченому КПК України. Відомості які містяться у зазначених доказах прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення та мотиви кримінального правопорушення, а також особу, що його вчинила. При цьому, надані у ході судового розгляду показання потерпілих та свідків кореспондуються з даними відображеними у вказаних документах та узгоджуються між собою.
Згідно висновків судово-медичної експертизи № 50 від 17.01.2025 при огляді потерпілого ОСОБА_6 лікарями виявлені та згідно медичними документами відмічені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку із зовнішніми ушкодженнями - забійною раною лобної ділянки голови справа, забійною раною тім`яної ділянки голови справа, забійною раною потиличної ділянки голови справа, забій м`яких тканин тім`яної ділянки голови зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вказані тілесні ушкодження виникли не менше як від чотирьох травматичних дій тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитися у вказаний в обставинах термін, а саме 14.01.2025.
Згідно висновків судово-медичного дослідження № 44 від 15.01.2025 при огляді потерпілого ОСОБА_7 лікарями виявлені та згідно медичними документами відмічені такі тілесні ушкодження: забій м?яких тканин тім?яно-потиличної ділянки голови справа та забій м`яких тканин зовнішньої поверхні верхньої третини правої гомілки, які виникли від дії тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитися у вказаний в обставинах термін та відносяться до легких тілесних ушкоджень. 
Зазначені висновки експертизи та дослідження суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.
Ознаки суб`єктивної сторони й особливості психічного ставлення ОСОБА_8 встановлюються судом з урахуванням особливостей вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, на підставі доказів, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України. 
При встановленні вини, суд виходить з аналізу всіх зібраних у справі доказів і сукупності всіх обставин вчиненого діяння, та враховує характер і спосіб його вчинення, інтенсивність і спрямованість протиправного впливу, кількість і локалізацію на тілі потерпілих тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілих, що передувала події, їх стосунки.
Суд враховує, що ОСОБА_8 вчинив цілеспрямовані дії за власною волею, усвідомлюючи зміст і характер вчинених дій, оскільки відразу почав завдавати ударів потерпілим, для нанесення удару використав спеціальний предмет - бокоріз, розраховуючи на травмуючу дію вказаного знаряддя, бажав завдати удари з такою силою, які призвели до заподіяння легких тілесних ушкоджень.
Вказані обставини, на переконання суду, є безперечним підтвердженням наявності у ОСОБА_8 умислу на заподіяння потерпілим легких тілесних ушкоджень.
Дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України.
4. Мотиви суду щодо позиції сторони захисту
Суд ураховує усталену позицію Верховного Суду щодо того, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, аби будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови Верховного Суду у справі № 688/788/15-к від 04.07.2018, у справі № 195/1563/16-к від 08.10.2019, у справі № 754/17019/17 від 21.01.2020, у справі № 760/23459/17 від 16.09.2020).
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив наявність причинного зв`язку між його діями та виникненням тілесних ушкоджень у потерпілих, вказав, що тілесні ушкодження потерпілі могли заподіяти самі собі під час того, як він з ними штовхався.
Втім, суд вважає непереконливою таку версію сторони захисту, враховуючи обсяг зібраних матеріалів кримінального провадження.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наполягали на тому, що саме обвинувачений наніс тілесні ушкодження за обставин, викладених у вироку.
З висновків судово-медичної експертизи № 50 від 17.01.2025 вбачається, що локалізація та характер виявлених у потерпілого ОСОБА_6 ушкоджень в сукупності не властиві для падіння на площину з висоти власного зросту (як з прискоренням так і без нього).
На переконання суду, локалізація та характер тілесних ушкоджень у потерпілих, використання для нанесення тілесних ушкоджень спеціального предмету (бокоріз), вказують на неможливість їх заподіяння потерпілими самостійно в ході боротьби з обвинуваченим.
Встановлені судом на підставі, серед іншого, висновку судово-медичного експерта обставини свідчать, що за об`єктивними даними тілесні ушкодження, заподіяні потерпілим, є саме прямим наслідком протиправного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , отже має місце прямий необхідний причинний зв`язок.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_8 не усвідомлював розвитку причинного зв`язку між його діянням, у виді нанесення ударів бокорізом по голові потерпілих, і заподіяними легкими тілесними ушкодженнями.
Таким чином, суперечливість пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 та висунутої ним версії подій, відсутність у матеріалах провадження на підтвердження таким твердженням будь-яких відомостей, або ж показань свідків, приводить до висновку про недостовірність версії обвинуваченого ОСОБА_8 , яку він висунув в ході судового розгляду.
За таких обставин, висунута версія не створює обґрунтований сумнів у тому, що інкриміновані кримінальні правопорушення були вчинені і в їх вчиненні винен саме обвинувачений.
5. Мотиви призначення покарання
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків.
Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 суд бере до уваги те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. 
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, особу винного, його поведінку як під час скоєння правопорушень, так і після цього, ставлення до скоєного, яке є демонстрацією зневаги до загальноприйнятих норм і правил поведінки, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді пробаційного нагляду, в межах санкції вказаної статті.
На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.
6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Вирішуючи цивільний позов потерпілих до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальними правопорушеннями, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
За приписами статей 91, 374 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягають доказуванню, а в обвинувальному вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
З огляду на це, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження.
З метою відшкодування завданої шкоди потерпілі подали до суду цивільні позови, відповідно до яких ОСОБА_7 просив стягнути з обвинуваченого 1024 (одна тисяча двадцять чотири) гривні 35 (тридцять п`ять) копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди та 20000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди, ОСОБА_6 просив стягнути з обвинуваченого 1359 (одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять) гривень 40 (сорок) копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди та 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди. До позовної заяви потерпілий ОСОБА_7 долучив копії огляду нейрохірурга від 14.01.2025, огляду сімейного лікаря від 22.01.2025, медичного висновку №ТКТ5-РЗВА-2В5В-В2Р8 від 22.01.2025, фіскальних чеків від 22.01.2025 та 23.01.2025, потерпілий ОСОБА_6 долучив копії епікризу виписного № 587 від 16.01.2025, медичного висновку № СВ7Р-СЗ6Р-ННАВ-В5А4 від 17.01.2025, фіскальних чеків від 17.01.2025.
Вирішуючи цивільні позови потерпілих в частині стягнення майнової шкоди, суд зазначає, що у зв`язку з лікуванням потерпілих відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілих в закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, які підтверджені належними та допустимими доказами.
При цьому суд констатує, що на підтвердження витрат на лікування потерпілими до позову долучено документи, що засвідчують проведення діагностики, купівлю лікарських засобів, а також документів, що підтверджують необхідність їх придбання (епікризи, огляди лікарів, рецепти на ліки тощо), тобто ними доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями та лікуванням.
За таких обставин, цивільні позови потерпілих в частині відшкодування майнової шкоди підлягають до задоволення в повному обсязі.
Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 зробив висновок про те, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Суд враховує, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, що не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Крім того, практикою ЄСПЛ визнано презумпцію моральної шкоди, що означає правило, відповідно до якого, у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну поведінку щодо неї людина відчуває страждання (моральну школу).
У рішенні у справі «Станков до Боргарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Отже, практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).
Розглянувши позовні вимоги потерпілих про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що дійсно протиправними діями обвинуваченого потерпілим була спричинена моральна шкода, що проявилася у фізичному болі та стражданнях, яких останні зазнали через отримані тілесні ушкодження, переживаннях, хвилюваннях, незручностях в організації свого життя, а тому вона підлягає відшкодуванню.
Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним те, що будь-якій людині в силу її природи властиво переживати душевні страждання через порушення особистої недоторканості, відчуття фізичного болю, усвідомлення наявності тілесних ушкоджень та їх наслідків. Не є виключенням з цього правила й потерпілі, які, вочевидь, зазнали душевних страждань у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень.
Суд також враховує доводи потерпілих про те, що вони були змушені вживати відповідних заходів для відновлення свого фізичного та психоемоційного стану, а тому самий факт завдання потерпілим моральної шкоди суд вважає доведеним.
Враховуючи характер вчинених обвинуваченим правопорушень та причини виникнення конфлікту між сторонами, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, характеру та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, на користь потерпілого ОСОБА_7 - моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.
По справі процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин;
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації. 
Позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 1359 (одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять) гривень 40 (сорок) копійок та моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.
Позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 1024 (одна тисяча двадцять чотири) гривні 35 (тридцять п`ять) копійок та моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.
Суд, на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини. Копію повного тексту вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_12