МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2026 р.  	№ 400/7103/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., при секретарі судового засідання Друца Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом	КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5», , 	
до відповідача	Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області, , 	
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача	НАЦІОНАЛЬНА СЛУЖБА ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ, , 	
про	визнання протиправним та скасування вимоги від 06.06.2025 № 151404-14/1249-2025,	

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5» (далі – позивач) до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача від 06.06.2025 № 151404-14/1249-2025.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 25.02.2025 по 30.04.2025 відповідач провів ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача, за результатами якої відповідач склав Акт від 07.05.2025 № 15-14-11/77. Усі заперечення позивача до цього Акта відповідач відхилив і склав вимогу від 06.06.2025 № 151404-14/1249-2025. На переконання позивача оскаржувана вимога є протиправною, оскільки при її складані не було враховано, що:
пацієнти закладу отримували всю необхідну мультидисциплінарну допомогу відповідно до стану та психологічних потреб, а також мали змогу відновляти практичні побутові навички в умовах, максимально наближених до реальних;
законодавством не обмежено будь-якими строками (періодичністю) можливість внесення сторонами договору про закупівлю електричної енергії, змін до такого договору в частині збільшення ціни за одиницю товару, тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за наявності умов, встановлених пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі – Закон № 922-VIII) (у разі коливання ціни такого товару на ринку; якщо така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю); крім цього, протягом дії договорів позивача про постачання електричної енергії у спірний період сума не збільшувалась, усі регулювання здійснювались виключно шляхом коригування обсягу споживання електричної енергії в кіловатах;
у зв`язку із залишенням робочих місць багатьма працівниками позивача та терміновим їх виїздом за межі України, наявним браком відповідних фахівців у терміновому порядку був виданий наказ від 31.05.2022 № 105 «Про затвердження Положення про оплату праці Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 5», яким були передбачені виплати заробітної плати медичним працівникам згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці працівників закладів охорони здоров`я» (далі – Постанова № 2); також виплата заробітної плати здійснювалась з дотриманням положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 № 28 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» (далі – Постанова № 28);
відповідно до законодавства, чинного на день укладення Договору від 05.03.2024 № 1-Р, позивач, як замовник, не мав правових підстав для вимоги або контролю вартості матеріальних ресурсів, що використовувались при виконанні договору.
У відзиві на позовну заяву від 24.07.2025 № 151425-14/1569-2025 відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив умотивовано тим, що пред`явлення вимоги щодо усунення порушень законодавства, виявлених за наслідками ревізії позивача, які ним оскаржуються, є законним повноваженням відповідача. Вимога є обов`язковою до виконання, так як спрямована на коригування роботи підконтрольної установи та приведення її у відповідність із вимогами законодавства.
Під час ревізії вибірково проаналізовані доходи та витрати за пакетами медичних послуг, а саме за пакетами № 53 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» і № 54 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям в амбулаторних умовах», які є додатками до договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 14.02.2023 № 2122-Е123-Р000, від 26.01.2024 № 1483-Е124-Р000, від 09.02.2024 № 3494-Е124-Р000. Вказаними спеціальними вимогами визначено вимоги до спеціалістів та кількості фахівців у сфері охорони здоров`я, які працюють на посадах та надають відповідні медичні послуги. Проте, у спірний період у позивача була відсутня фактична кількість спеціалістів, необхідних для надання відповідної допомоги, а саме: лікаря-психолога та/або лікаря психотерапевта, та/або психолога. Позивач у запереченнях до акта ревізії засвідчив, що від початку надання послуг за пактом № 53 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» та протягом 2023-2024 років закупівля необхідного обладнання не проводилась. Таким чином, на думку відповідача, все це свідчить про укладення позивачем із Національною службою здоров`я України договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за пакетами «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» з порушенням визначених у підпункті 8.1 пункту 8 відповідних спеціальних умов, а також завдання матеріальної шкоди (втрат) державному бюджету в загальній сумі 21396537,02 гривні.
Крім цього, згідно з Договором, укладеного між позивачем і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКОЛАЇВСЬКА ЕЛЕКТРОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» (далі – ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКА ЕЛЕКТРОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ») 16.12.2020, про постачання електричної енергії з 01.01.2021, загальна вартість договору становить 1852257,00 грн з ПДВ, ціна за одиницю електричної енергії становить 1,41023 грн (без ПДВ) і визначається за формулою згідно Додатку 2 до договору. До цього договору було укладено чотири додаткові угоди, якими збільшено ціну за одиницю товару у підсумку більш, чим на 57,7 % від первісної договірної ціни електричної енергії. Відтак позивач допустив збільшення ціни за одиницю товару більш, ніж на 10 %, чим порушив норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та зайво перерахував контрагенту кошти в загальній сумі 352461,97 гривні.
Також всупереч положенням Постанови № 2, Постанови № 28, Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 № 308/519, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.10.2005 за № 1209/11489 (далі – Умови № 308/519), і Колективного договору Підприємства на 2018-2021 роки, затвердженого на загальних зборах трудового колективу згідно з протоколом від 03.09.2018 № 2 (далі – Колективний договір), позивач здійснив заяві витрати на оплату праці, а саме:
на суму 60084,14 грн (безпідставне підвищення посадових окладів у зв`язку із завищенням тарифних розрядів сестрам медичним-анестезисткам відділення інтенсивної терапії та анестезіології);
на суму 24168948,11 грн (встановлення та виплата працівникам надбавки за складність, напруженість в роботі понад 50 %);
на суму 35338998,30 грн (встановлення та виплата медичним працівникам надбавки за престижність праці, тоді як вказана надбавка не передбачена Колективним договором);
на суму 6077225,24 грн (нарахування додаткових доплат у розмірі до 300 % до заробітної плати працівникам, які відсутні в переліку працівників – членів медичних команд, які залучаються для надання медичної допомоги пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19).
Відповідач зазначив, що протягом ревізійного періоду між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ «РЕМСЕРВІС-Н» (далі – ТОВ «РЕМСЕРВІС-Н») (Підрядник) та позивачем (Замовником) було укладено 4 договори на загальну суму 2040300,24 гривні. При проведенні порівняння вартості відповідних окремих будівельних матеріалів, виробів та комплектів, внесених до підсумкових відомостей ресурсів, актів приймання виконаних будівельних робіт встановлено розбіжності на матеріали та вироби. Не підтверджено фактичного обсягу та вартості матеріалів, включених до актів виконаних робіт форми КБ-2в на загальну суму 287913,19 грн з податком на додану вартість (далі – ПДВ), що є порушенням вимог пунктів 6.3, 6.4 Кошторисних норм України «Настанова з визначення вартості будівництва», затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281. Водночас під час ревізії не підтверджено фактичний обсяг та вартість матеріалів, включених до актів виконаних робіт форми КБ-2в, що є наслідком нездійснення позивачем, як замовником, контролю за вартістю та обсягами виконаних робіт, і саме це порушення задокументовано в акті ревізії, а не факт неоприлюднення інформації про ціни на матеріальні ресурси, тому посилання позивача, на думку відповідача, на частину першу статті 41 Закону № № 922-VIII, є недоречним.
29.07.2025 позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, в якій підтримав свої позовні вимоги. Він закцентував увагу на тому, що його претензій до ТОВ «РЕМСЕРВІС-Н», однак останнє відмовило в її задоволенні, що свідчить про незаконність відповідної вимоги відповідача. Окрім того, відповідач не навів обґрунтованого розрахунку наступних сум грошових коштів, зазначених у оскаржуваній вимозі: зайвих (на погляд відповідача) витрат, заподіяних внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати у розмірі 24168940,00 грн; зайвих (на погляд Відповідача) витрат, заподіяних внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати у розмірі 35338990,00 грн; зайвих (на погляд Відповідача) витрат, заподіяних внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати у розмірі 6077220,00 грн; отриманих від Національної служби здоров`я України коштів в загальній сумі 21396530,00 гривень. Водночас позивач категорично не погоджується не тільки з незаконністю таких витрат, а й з правильністю їх розрахунку.
У запереченнях від 04.08.2025 № 151425-14/1625-2025 вказав на безпідставність доводів позивача, викладених у відзиві на позовну заяву. По-перше, відмова ТОВ «РЕМСЕРВІС-Н» в задоволенні претензії позивача не свідчить автоматично про незаконність вимоги щодо усунення порушень від 06.06.2025 № 151404-14/1249-2025. По-друге, усі розрахунки зайвих витрат винесені у відповідні додатки до Акту ревізії.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
10.07.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за матеріалами в електронній формі.
29.07.2025 представник позивача подав до суду клопотання:
про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін;
про розгляд справи у загальному позовному провадженні.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача від 29.07.2025 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання представника позивача від 29.07.2025 про розгляд справи за правилами загального провадження, перейдено до розгляду адміністративної справи № 400/7103/25 за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання у справі на 07.10.2025.
30.09.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 28.10.2025 та про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача НАЦІОНАЛЬНОЇ СЛУЖБИ ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ (далі – третя особа, НСЗУ).
Позовна заява та ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 і від 04.09.2025 надіслані третій особі в її електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, які отримані нею 02.10.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Третя особа у встановлений судом строк правом на подання пояснень не скористалася.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 витребувано у відповідача докази, а позивачу рекомендовано надати деякі докази.
У зв`язку з витребуванням судом додаткових доказів, Миколаївський окружний адміністративний суд 28.10.2025 постановив ухвалу про оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні до 02.12.2025 (пункт 75 протоколу судового засідання в режимі конференції від 28.10.2025 № 5354010).
19.11.2025 відповідач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду витребувані в нього докази, а позивач – рекомендовані для надання докази.
27.11.2025 відповідач подав до суду клопотання про долучення додаткових доказів, яке ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 задоволено (пункт 57 протоколу судового засідання в режимі конференції від 16.12.2025 № 5626924).
02.12.2025 представник позивача у підготовчому засіданні повідомив, що він надіслав на адресу Миколаївського окружного адміністративного суду клопотання про призначення економічної експертизи.
У зв`язку з поданням представником позивача вищенаведеного клопотання, та його неотримання судом, Миколаївський окружний адміністративний суд 02.12.2025 постановив ухвалу про відкладення підготовчого засіданні до 16.12.2025 (пункт 39 протоколу судового засідання в режимі конференції від 02.12.2025 № 5543260).
05.12.2025 до суду надійшло письмове клопотання позивача від 02.12.2025 про призначення економічної експертизи, за результатами розгляду якого ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 відмовлено в його задоволенні (пункт 49 протоколу судового засідання в режимі конференції від 16.12.2025 № 5626924).
16.12.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про закриття підготовчого засідання, призначення справи до судового розгляду по суті та про призначення судового засідання на 20.01.2026 (пункт 70 протоколу судового засідання в режимі конференції від 16.12.2025 № 5626924).
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 03.02.2026.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Відповідно до пункту 1.1 Статуту КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5» (нова редакція), затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 30.05.2023 № 19/69, позивач є закладом охорони здоров`я – комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги спеціалізованої, екстренної, паліативної медичної допомоги населенню в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом (дод. 2 до позову).
Відповідно до пункту 2.2.1 розділу ІІ Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на І квартал 2025 року, затвердженого наказом Південного офісу Держаудитслужби від 16.12.2024 № 250 (https://dasu.gov.ua/ua/plugins/userPages/1311), на лютий 2025 року було заплановано проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 5».
Листом від 13.02.2025 № 151404-14/400-2025 відповідач повідомив позивача про те, що 25.02.2025 буде розпочато ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2021 по 31.12.2024 (дод. 96 до позову).
З 25.02.2025 по 30.04.2025 (із зупиненням з 06.03.2025 по 09.04.2025, що підтверджується листами відповідача від 05.03.2025 № 151404-14/565-2025 і від 09.04.2025 № 151404-14/836-2025 (дод. 112, 113 до позову)) відповідач провів ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2021 по 31.12.2024, за результатами якої відповідач склав Акт від 07.05.2025 № 15-14-11/77 про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 5» за період з 01.01.2021 по 31.12.2024 (далі – Акт ревізії) (дод. 114 до позову).
В Акті ревізії відповідач встановив, що, зокрема:
позивач безпідставно отримав від НСЗУ кошти державного бюджету в загальній сумі 21396537,02 грн за надані послуги за пакетом № 53 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» (далі – Пакет № 53) і № 54 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям в амбулаторних умовах» (далі – Пакет № 54) (стор. 11- 15 Акта ревізії (дод. 114 до позову);
двом сестрам медичним-анестезисткам відділення інтенсивної терапії та анастезіології протягом 2021-2024 років безпідставно підвищено посадові оклади шляхом завищення тарифних розрядів, що призвело до зайвих видатків на суму 60084,14 грн (стор. 18- 20 Акта ревізії (дод. 114 до позову);
протягом 2022 року та січня-лютого 2023 року працівникам позивача було встановлено та виплачувалися надбавки за складність, напруженість в роботі в розмірах більших, ніж передбачено пунктом 4.15 до Колективного договору (додаток 3 – «надбавка встановлена у розмірі до 50 % посадового окладу (тарифної ставки)), що призвело до незаконної виплати заробітної плати, на яку нараховано єдиний внесок, і, як наслідок, до зайвих видатків на загальну суму 24168948,11 грн (стор. 21-22 Акта ревізії (дод. 114 до позову);
працівникам позивача було встановлено та виплачувалися надбавки, які не передбачені Колективним договором, що призвело до незаконної виплати заробітної плати, на яку нараховано єдиний внесок, і, як наслідок, до зайвих видатків на загальну суму 35338998,30 грн (стор. 22 Акта ревізії (дод. 114 до позову);
протягом січня-червня 2021 року позивач здійснював нарахування та виплату додаткових доплат у розмірі 300 % до заробітної плати працівникам, які не входили до Переліку працівників-членів медичних команд, що призвело до незаконної виплати заробітної плати, на яку нараховано єдиний внесок, і, як наслідок, до зайвих видатків на загальну суму на суму на суму 6077225,24 грн (стор. 25-26 Акта ревізії (дод. 114 до позову);
завищено фактичний обсяг та вартість матеріалів при виконанні у 2022-2024 роках ТОВ «РЕМСЕРВІС-Н» договорів з капітального ремонту покрівлі та стоматологічних кабінетів у поліклініці, з поточного ремонту санітарного блоку кардіологічного відділення, що були включені до актів виконаних робіт форми КБ-2в, що призвело до завищення обсягів виконаних робіт на загальну суму 287913,19 грн з ПДВ (стор. 28-31 Акта ревізії (дод. 114 до позову);
на стадії виконання договорів про постачання електричної енергії споживачу від 16.12.2020 № 40/909/112-п і від 25.01.2022 № 40/909/112-п, укладеного між позивачем і ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія»), внаслідок безпідставної зміни істотних умов договору в частині підвищення ціни за одиницю товару більш, ніж на 10 % від договірної ціни, позивач зайво перерахував ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» бюджетні кошти в сумі відповідно у період з травня по вересень 2021 року в сумі 240996,83 грн і в період з вересня по листопад 2022 року в сумі 111465,14 гривні (стор. 50-66 Акта ревізії (дод. 114 до позову);
У запереченнях до Акта ревізії, доданих до листа від 19.05.2025 № 2108 (дод. 115 до позову), позивач заперечив проти вищенаведених висновків відповідача, зазначивши, що:
заняття з ерготерапії по відновленню побутових навичок повсякденної діяльності тимчасово у спірний період проводились в приміщенні буфету, який має оснащення кухні в ті години, коли не проводилась видача пацієнтам відділення їжі; заняття проводились в період з 10:00-12:00 та 14:00-16:00 ерготерапевтом і асистентом ерготерапевта; пацієнти закладу отримували всю необхідну мультидисциплінарну допомогу відповідно до стану та психологічних потреб, а також мали змогу відновляти практичні побутові навички в умовах, максимально наближених до реальних;
у зв`язку із залишенням після початку бойових дій у місті Миколаєві багатьма працівниками робочих місць, їх виїздом за межі України, наявним браком фахівців у терміновому порядку був виданий наказ від 31.05.2022 № 105 «Про затвердження Положення про оплату праці Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 5», яким були передбачені виплати заробітної плати працівникам згідно з Постановою № 2;
відповідно до законодавства, чинного на момент укладення договору від 05.03.2024 № 1-р замовник не мав правових підстав для вимоги або контролю вартості матеріальних ресурсів, що використовувалися у виконанні договору;
законодавством не встановлено обмеження щодо кількості змін, які можна вносити до істотних умов договору про закупівлі електроенергії у зв`язку зі зміною її ціни; залежно від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів у частині зміни ціни за одиницю товару; протягом дії договорів сума не збільшувалась, а всі регулювання здійснювались виключно шляхом коригування обсягу споживання електричної енергії в кіловатах; підписання відповідних додаткових угод не було добровільним, а вимушеним кроком для забезпечення життєдіяльності закладу охорони здоров`я під час воєнних дій.
Відповідно до висновку від 29.05.2025 № 151404-14/1175-2025 до заперечення до Акта ревізії (дод. 116 до позову) заперечення відповідачем не прийняті з усіх питань.
На підставі Акта ревізії відповідач пред`явив позивачу вимогу щодо усунення порушень законодавства від 06.06.2025 № 151404-14/1249-2025 (дод. 90 до позову), в якій вимагав у позивача, зокрема:
забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України на користь позивача зайвих витрат, заподіяних внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати;
забезпечити відшкодування НСЗУ безпідставно отриманих коштів за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 14.02.2023 № 2122-Е123-Р000, від 26.01.2024 № 1483-Е124-Р00, від 09.02.2024 № 3494-Е124-Р000 в загальній сумі 21396,53 тис. грн;
відповідно до норм статей 16, 203, 215, 217 Цивільного кодексу України вжити заходів щодо визнання недійсними додаткових угод від 02.06.2021 № 5, від 26.07.2021 № 6, від 30.08.2021 № 7, від 21.09.2021 № 8 до договору від 16.12.2020 № 40/909/112-п, від 12.10.2022 № 4 та від 21.10.2022 № 5 до договору від 25.01.2022 № 40/909/7-п з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про постачання електричної енергії споживачу в частині підвищення ціни за одиницю електричної енергії та забезпечити відшкодування на користь позивача вартості електричної енергії, отриманої по незаконно підвищеній ціні від ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» в сумі 352,46 тис. грн відповідно до норм статті 1212 Цивільного кодексу України;
відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України забезпечити відшкодування на користь позивача зайвих витрат в сумі 287,91 тис. грн, внаслідок оплати завищеної вартості виконаних робіт за договорами, укладеними з ТОВ «РЕМСЕРВІС-Н» на вказану суму.
Вважаючи зазначені вимоги відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі – Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі – орган державного фінансового контролю).
Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України з дотриманням принципів, визначених Законом України «Про адміністративну процедуру».
Частинами першою і другою статті 2 Закону № 2939-XII встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі – Положення № 43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення № 43 Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Пунктом 7 Положення № 43 встановлено, що Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 1 Положення про Південний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 02.06.2016 № 23 (дод. 11 до відзиву), Південний офіс Держаудитслужби (далі – Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним органом.
У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління в Миколаївській, Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі – управління).
Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно.
Пунктом 3 Положення про управління Південного офісу Держаутислужби в Миколаївській області, затвердженого наказом Південного офісу Держаудитслужби від 12.10.2016 № 8 (дод. 12 до відзиву), встановлено, що основним завданням Управління є реалізація повноважень Офісу на території Миколаївської області.
Управління відповідно до покладених на нього завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель (підпункт 2 пункту 4 вищенаведеного Положення).
Таким чином, відповідач мав повноваження щодо проведення інспектування (ревізій) бюджетних установ, місцезнаходженням яких є Миколаївська область.
Згідно з частиною третьою статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 закріплено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону та цього Порядку.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2939-ХІІ інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, та у разі надходження заперечень до нього – не пізніше ніж 10 робочих днів після надсилання висновків на такі заперечення об`єкту контролю надсилається вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування (абзац перший пункту 46 Порядку № 550).
У частині другій статті 15 Закону № 2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт – акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
За своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп).
У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Таким чином, вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.03.2023 у справі № 160/17775/21.
Що стосується безпосередньо спірних правовідносин, то суд зазначає наступне.
Щодо встановлення та виплату працівникам протягом 2022 року та січня-лютого 2023 року надбавки за складність, напруженість в роботі в розмірах більших, ніж передбачено пунктом 4.15 до Колективного договору, а також встановлення та виплату працівникам протягом березня-грудня 2023 року надбавки, не передбаченої Колективним договором
Відповідно до частини четвертої статті 43 Основного Закону України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Частинами другою-четвертою статті 97 Кодексу законів про працю України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це – винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це – винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті (частини перша і друга статті 15 Закону України «Про оплату праці»).
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.
У постанові від 14.12.2020 у справі № 569/11722/16-ц Верховний Суд прийшов до висновку, що в трудовому законодавстві не міститься правил, які мають засовуватися при тлумаченні того чи іншого колективного договору, а тому з врахуванням принципів, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо його дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності, за умови, що положення колективного договору не погіршують, порівняно з чинним законодавством, становище працівників.
Отже, у випадках, коли положеннями колективного договору визначені умови оплати праці працівників є гіршими, порівняно з положеннями актів законодавства, роботодавець зобов`язаний застосовувати саме положення відповідних актів законодавства.
Так, відповідно до пункту 1.14 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом Міської лікарні № 5 на 2018-2021 рр., затвердженого загальними зборами трудового колективу 03.09.2018 (протокол № 2), зареєстрованого управлінням праці департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради 16.11.2018 № 13/18 (далі – Колективний договір на 2018-2021 роки) (дод. 1 до позову), Колдоговір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до укладення нового договору.
Згідно з підпунктом 1.3.1 пункту 1.3 Колективного договору Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 5» на 2024-2025 роки, схваленого загальними зборами трудового колективу 24.01.2024 (протокол № 1) (дод. 12 до клопотання позивача від 19.11.2025), Колективний договір набирає чинності з 01.02.2024.
Отже, у період з 03.09.2018 по 31.01.2024 у позивача діяв Колективний договір на 2018-2021 роки (дод. 1 до позову).
Відповідно до пункту 4.3 Колективного договору на 2018-2021 роки (дод. 1 до позову) сторона роботодавця зобов`язується розміри і схеми посадових окладів (тарифних ставок), їх підвищення, окремі доплати, надбавки проводити в порядку і на умовах згідно діючого законодавства і нормативних актів МОЗ України.
Згідно з пунктом 4.15 Колективного договору на 2018-2021 роки (дод. 1 до позову) сторона роботодавця зобов`язується встановлювати надбавки, доплати за роботу у шкідливих умовах праці, суміщення професій, виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, високу якість і інтенсивність роботи, відповідно до чинного законодавства за погодженням з профспілковим комітетом (додаток № 3).
Додатком № 3 до Колективного договору на 2018-2021 роки (дод. 1 до позову) встановлено надбавку за складність, напруженість та високу якість роботи в розмірі до 50 % посадового окладу (штрафної санкції), натомість надбавка за престижність праці не була передбачена.
Згідно з абзацами один-п`ять пункту 4.4 глави 4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 № 308/519, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.10.2005 за № 1209/11489 (далі – Умови № 308/519), Працівникам можуть установлюватись надбавки в розмірі до 50 відсотків посадового окладу (тарифної ставки):
- за високі досягнення у праці;
- за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання);
- за складність, напруженість у роботі.
Граничний розмір зазначених надбавок для одного працівника не повинен перевищувати 50 відсотків посадового окладу.
Відтак розмір надбавки, встановленої пунктом 4.4 глави 4 Умов № 308/519, та передбаченої додатком № 3 до Колективного договору на 2018-2021 роки, не може перевищувати 50 відсотків посадового окладу (тарифної ставки).
Водночас підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» (у первинній редакції) (далі – Постанова № 2) та підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 № 28 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» (далі – Постанов № 28) установлено до мінімальні розміри плати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці.
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Постанови № 2 і абзацом дев`ятим підпункту 1 пункту 1 Постанови № 28 диференціація заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності здійснюється у межах фонду оплати праці шляхом встановлення доплат та надбавок з урахуванням складності, відповідальності та умов виконуваної роботи, кваліфікації працівника, результатів його роботи.
Тобто Постановою № 2 і Постановою № 28 передбачено установлення медичним та іншим працівникам додаткових доплат і надбавок без закріплення їх максимального розміру, і які за своїм змістом не є надбавкою, встановленою пунктом 4.4 глави 4 Умов № 308/519.
Відповідно до наказів позивача від 28.01.2022 № 6-кф, від 28.02.2022 № 9-кф, від 23.03.2022 № 14-кф, від 25.04.2022 № 15-кф, від 23.05.2022 № 20-кф, від 25.05.2022 № 21-кф, від 12.06.2022 № 25-кф, від 25.07.2022 № 36-кф, від 25.08.2022 № 48-кф, від 26.09.2022 № 58-кф, від 25.10.2022 № 74-кф, від 25.11.2022 № 86-кф і від 23.12.2022 № 94-кф (дод. 41-53 до позову) медичним працівникам була встановлена за відповідні місяці 2022 року на підставі Постанови № 2 надбавка за складність, напруженість у роботі у диференційованих розмірах, що перевищували 50 відсотків.
У цих наказ відсутнє посилання на Умов № 308/519.
Таким чином, зі змісту вищенаведених наказів слідує, що ними були установлені медичним працівникам позивача надбавка, яка передбачені Постановою підпунктом 4 пункту 1 Постанови № 2, а не Умовами № 308/519. Як наслідок, на них не поширюється обмеження щодо максимального розміру.
Згідно з наказами позивача від 26.01.2023 № 12-кф, від 24.02.2023 № 19-кф, від 27.03.2023 № 32-кф, від 25.04.2023 № 37-кф, від 25.04.2023 № 39-кф, від 25.05.2023 № 44-кф, від 13.06.2023 № 50-кф, від 24.07.2023 № 58-кф, від 25.08.2023 № 67-кф, від 25.09.2023 № 73-кф, від 25.10.2023 № 79-кф, від 24.11.2023 № 86-кф і від 22.12.2023 № 91-кф (дод. 54-66 до позову) медичним працівникам була встановлена за відповідні місяці 2023 року на підставі Постанови № 28 надбавка за престижність праці у диференційованих розмірах, що перевищували 50 відсотків.
Тобто наведеними наказами були встановлені надбавка, яка передбачена абзацом дев`ятим підпункту 1 пункту 1 Постанови № 28, на яку не поширюються обмеження щодо максимального розміру.
Надбавки, які були виплачені медичним працівникам у 2022 і 2023 роках на підставі Постанови № 2 і Постанови № 28, якими передбачені кращі умови оплати праці, ніж Колективним договором на 2018-2021 роки.
Вище суд веж зазначав, що у випадках, коли положеннями колективного договору визначені умови оплати праці працівників є гіршими, порівняно з положеннями актів законодавства, роботодавець зобов`язаний застосовувати саме положення відповідних актів законодавства.
Відтак позивач правомірно виплачував у 2022-2023 роках своїм працівникам надбавки, передбачені Постановою № 2 і Постановою № 28, а тому є протиправними і підлягають скасуванню вимоги відповідача щодо забезпечення відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України на користь позивача зайвих витрат, заподіяних внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати в частині виплати працівникам надбавки:
за складність, напруженість в роботі протягом 2022 року та січня-лютого 2023 року на загальну суму 24168948,11 грн;
за престижність праці протягом березня-грудня 2023 року на загальну суму 35338998,30 гривні.
Щодо встановлення та виплату за період січня-червня 2021 року додаткової доплати у розмірі 300 відсотків до заробітної плати працівникам, які не входили до Переліку працівників-членів медичних команд, що залучалися для надання медичної допомоги з гостро респіраторної хвороби COVID-19
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» Кабінет Міністрів України зобов`язано протягом тижня з дня набрання чинності цим Законом встановити додаткові, до встановлених законодавством, доплати до заробітної плати медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання серед людей на коронавірусну хворобу (COVID-19), у розмірі до 300 відсотків заробітної плати на період виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), визначений у рішенні Кабінету Міністрів України про встановлення карантину, до завершення виконання цих заходів.
Пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 № 246 «Деякі питання оплати праці медичних та інших працівників, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі – Постанова № 246) установлено, що на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі – коронавірусна хвороба (COVID-19), визначений Кабінетом Міністрів України в акті про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), до завершення здійснення зазначених заходів встановлюється додаткова доплата у розмірі до 300 відсотків заробітної плати (посадового окладу (з підвищеннями) з урахуванням передбачених законодавством обов`язкових доплат та надбавок:
у закладах охорони здоров`я, що надають медичну допомогу хворим на коронавірусну хворобу (COVID-19) та уклали договір про медичне обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення за відповідним переліком та обсягом медичних послуг з Національною службою здоров`я, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з надання медичних послуг хворим на коронавірусну хворобу (COVID-19);
медичним та іншим працівникам центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, які задіяні до реагування на випадки коронавірусної хвороби (COVID-19), та уклали договір про медичне обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення за відповідним переліком та обсягом медичних послуг з Національною службою здоров`я;
у державних закладах охорони здоров`я, що визначені у рішеннях відповідних центральних органів виконавчої влади для надання стаціонарної медичної допомоги хворим на коронавірусну хворобу (COVID-19), медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з надання медичної допомоги хворим на коронавірусну хворобу (COVID-19).
Конкретний перелік посад працівників, яким встановлюється доплата, затверджується керівником відповідного закладу охорони здоров`я.
Доплати, визначені абзацами другим і третім пункту 1 цієї постанови, здійснюються за рахунок коштів, отриманих закладами охорони здоров`я відповідно до договорів про медичне обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення за відповідним переліком та обсягом медичних послуг, укладених з Національною службою здоров`я, та з місцевих бюджетів.
Таким чином, додаткова доплата у розмірі 300 відсотків заробітної плати, установлена Постановою № 246, підлягала виплаті медичним та іншим працівникам за рахунок коштів, отриманих закладом охорони здоров`я:
або на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення за відповідним переліком та обсягом медичних послуг, укладеного з НСЗУ;
або з відповідного місцевого бюджету.
Як наслідок, вимоги до організації надання допомоги, визначених Спеціальними умовами надання медичних послуг (пакет № 31) в частині наявності у надавача внутрішнього наказу щодо переліку медичних та інших працівників, які безпосередньо працюють з пацієнтами з підозрою або діагнозом COVID-19, поширюється виключно щодо працівників, які отримували додаткову доплату у розмірі 300 відсотків заробітної плати, установлену Постановою № 246, за рахунок коштів НСЗУ.
Водночас вищенаведена вимога не передбачена законодавством відносно працівників, які отримували вказану надбавку за рахунок коштів місцевого бюджету.
В Акті ревізії (стор. 25-26 Акта ревізії (дод. 114 до позову) та його додатках не зазначено, за рахунок яких коштів (НСЗУ чи місцевих бюджетів) виплачувалась у 2021 році додаткова доплата у розмірі 300 відсотків заробітної плати, установлена Постановою № 246, медичним та іншим працівникам позивача, які не входили до Переліку працівників-членів медичних команд, що залучалися для надання медичної допомоги з гостро респіраторної хвороби COVID-19.
У матеріалах справи відсутні докази того, що ці виплати проводились за рахунок коштів, отриманих позивачем від НСЗУ на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення за відповідним переліком та обсягом медичних послуг, а не за рахунок коштів місцевих бюджетів, зокрема місцевого бюджету Миколаївської міської територіальної громади.
Відповідно до абзаців першого і другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За таких обставин, суд прийшов до висновку про протиправність вимоги відповідача щодо забезпечення відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України на користь позивача зайвих витрат, заподіяних внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати в частині виплати працівникам додаткової доплати у розмірі 300 відсотків заробітної плати, установленої Постановою № 246, в 2021 році на загальну суму 6077225,24 гривні.
Щодо підвищення посадових окладів сестрам медичним-анестезисткам відділення інтенсивної терапії та анастезіології протягом 2021-2024 років
Підпунктом 2.2.8 пункту 2.2 розділу 2 Умов № 308/519 встановлено тарифні розряди посад фахівців з числа працівників сфери охорони здоров`я з освітнім (освітньо-професійним) ступенем фахового молодшого бакалавра, молодшого бакалавра (молодшого спеціаліста), бакалавра, зокрема з немедичною освітою, магістрів з медсестринства, згідно з яким відповідним медичним працівникам встановлені 7-10 тарифні розряди.
В Акті ревізії встановлено, а позивач не заперечив ні в запереченнях до Акта ревізії, доданих до листа від 19.05.2025 № 2108 (дод. 115 до позову), ні в заявах по суті справи, що за 2021-2024 роки двом сестрам медичним-анестезисткам відділення інтенсивної терапії та анестезіології посадові оклади були визначені відповідно до кваліфікаційних вимог сестер-медичних анестезистом за 7-10 тарифним розрядом, тоді які як у цих працівниць були відсутні посвідчення із спеціальності «Сестринська справа (операційна) та документи про проходження курсів підвищення кваліфікації зі спеціалізації за фахом «Анестезіологія та реаніматологія».
З наведених в додатку 10 до Акта ревізії (дод. 6 до заяви відповідача від 19.11.2025) розрахунків слідує, що загальна сума зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за 2021-2024 роки становить 49249,30 грн, і відповідно єдиного соціального внеску на загальну суму 10834,84 гривні.
Відтак не підлягають задоволенню позовні вимоги у відповідній частині.
Щодо надання позивачем послуг за пакетом № 53 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» і № 54 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям в амбулаторних умовах»
Відповідно до частин першої-третьої статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.
Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.
Пунктом «в» статті 7 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено, що держава згідно з Конституції України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом фінансування надання всім громадянам та іншим визначеним законом особам гарантованого обсягу медичних і реабілітаційних послуг та лікарських засобів у порядку, встановленому законом.
Держава визнає право кожного громадянина на отримання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги. Порядок надання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги встановлюється законодавством (частина третя статті 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).
Згідно з частиною шостою статті 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» реабілітаційна допомога у сфері охорони здоров`я надається за рахунок бюджетних коштів у реабілітаційних закладах, закладах охорони здоров`я з реабілітаційним відділенням чи підрозділом, інших суб`єктах господарювання, які мають право на надання реабілітаційної допомоги згідно із законодавством та з якими головні розпорядники бюджетних коштів уклали договори про медичне обслуговування населення.
Частиною першою статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» установлено, що:
реабілітаційна допомога у сфері охорони здоров`я (далі – реабілітаційна допомога) – діяльність фахівців з реабілітації у сфері охорони здоров`я, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію функціонування осіб, які зазнають або можуть зазнати обмеження повсякденного функціонування у їхньому середовищі;
реабілітаційна послуга – послуга, що надається пацієнту реабілітаційним закладом, реабілітаційною установою, закладом охорони здоров`я, соціального захисту або іншим суб`єктом господарювання, які мають право надавати реабілітаційну допомогу згідно із законодавством, та оплачується її замовником. Замовником реабілітаційної послуги можуть бути держава, орган місцевого самоврядування, юридична або фізична особа, у тому числі пацієнт.
Відповідно до частин восьмої та одинадцятої статті 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вимоги до надавача послуг з медичного обслуговування населення, з яким головними розпорядниками бюджетних коштів укладаються договори про медичне обслуговування населення, порядок укладання таких договорів та типова форма договору затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Порядок укладення договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій та порядок визначення тарифів для оплати медичних послуг і лікарських засобів встановлюються Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення».
У частині першій статті 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» визначено, що відповідно до цього Закону держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.
Програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) – програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» у межах програми медичних гарантій держава гарантує громадянам, іноземцям, особам без громадянства, які постійно проживають на території України, та особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, повну оплату за рахунок коштів Державного бюджету України необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, пов`язаних з наданням реабілітації у сфері охорони здоров`я.
У постановах від 21.01.2022 у справі № 925/1545/20 та від 13.05.2025 № 910/8025/24 Верховний Суд зазначив, що програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій), передбачена Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» – це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Програма медичних гарантій реалізується за принципом, що пацієнт отримав чіткий перелік медичних послуг, які можна отримати безоплатно, а також можливість обирати лікування у кращих, на його погляд, закладах охорони здоров`я, враховуючи не лише територіальну близькість закладу, а й якість медичних послуг. Все це завдяки принципу універсального охоплення медичними послугами, що покладено в основу програми медичних гарантій.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій укладається між Уповноваженим органом та закладом охорони здоров`я незалежно від форми власності чи фізичною особою - підприємцем, яка в установленому законом порядку одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, що відповідають встановленим Кабінетом Міністрів України вимогам до надавача медичних послуг за програмою медичних гарантій, та має відповідати умовам закупівлі, специфікаціям до медичних послуг, а також враховувати визначений у програмі медичних гарантій обсяг забезпечення медичними послугами відповідно до потреб у межах кожного госпітального округу.
Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення про Національну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення та договори про реімбурсацію.
Типова форма договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, порядок його укладення, зміни та припинення затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 8 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»).
Відповідно до пункту 41 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1067), у разі надання надавачем медичних послуг, що не відповідають умовам цього договору, надавач зобов`язаний повернути замовнику кошти, сплачені замовником за надання таких медичних послуг. Повернення замовнику коштів, сплачених за надання медичних послуг, що не відповідають умовам цього договору, не звільняє надавача від відшкодування шкоди, заподіяної пацієнту.
Таким чином, у разі надання надавачем медичних послуг, що не відповідають умовам відповідного договору, укладеного між таким надавачем і НСЗУ, надавач зобов`язаний повернути НСЗУ кошти, сплачені за надання вказаних медичних послуг.
Суд встановив, що між позивачем і НСЗУ було укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, зокрема за послугами:
1) № 53 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах», а саме:
а) від 14.02.2023 № 2122-Е123-Р000 (дод. 11 до позову), відповідно до пункту 55 якого термін дії цього договору з дати його підписання обома сторонами (14.02.2023) до 31.12.2023 (стор. 14 дод. 11 до позову), і додатком № 53 (стор. 161-170 дод. 11 до позову) якого встановлені спеціальні умови надання відповідної медичної послуги;
б) від 09.02.2024 № 3494-Е124-Р000 (дод. 13 до позову), відповідно до пункту 55 якого термін дії цього договору з дати його підписання обома сторонами (09.02.2024) до 31.12.2024 (стор. 17 дод. 13 до позову), і додатком № 2.53 (стор. 149-158 дод. 13 до позову) якого встановлені спеціальні умови надання відповідної медичної послуги;
2) № 54 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям в амбулаторних умовах», а саме:
а) від 30.05.2023 № 2122-Е123-Р000/03 про внесення змін до договору № 2122-Е123-Р000 (дод. 15 до позову), відповідно до пункту 55 якого термін дії цього договору з дати його підписання обома сторонами (30.05.2023) до 31.12.2023 (стор. 14 дод. 15 до позову), і додатком № 54 (стор. 166-172 дод. 15 до позову) якого встановлені спеціальні умови надання відповідної медичної послуги;
б) від 26.01.2024 № 1483-Е124-Р000 (дод. 12 до позову), відповідно до пункту 55 якого термін дії цього договору з дати його підписання обома сторонами (26.01.2024) до 31.03.2024 (стор. 17 дод. 12 до позову), застосовується до відносин, що виникли між сторонами з 01.01.2024, і додатком № 2.54 (стор. 34-40 дод. 12 до позову) якого встановлені спеціальні умови надання відповідної медичної послуги;
в) від 13.05.2024 № 3494-Е124-Р000/03 про внесення змін до договору № 3494-Е124-Р000 (дод. 20 до позову), відповідно до пункту 55 якого термін дії цього договору з дати його підписання обома сторонами (13.05.2024) до 31.12.2024 (стор. 17 дод. 20 до позову), і додатком № 2.54 (стор. 183-189 дод. 20 до позову) якого встановлені спеціальні умови надання відповідної медичної послуги.
Вимогами щодо надання послуги за пакетом № 53 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» за місцем надання вказаної послуги є, зокрема, наявність:
лікаря-психолога та/або лікаря-психотерапевта, та/або психолог – щонайменше 2 особи із зазначеного переліку, які працюють за основним місцем роботи в цьому ЗОЗ або за сумісництвом (підпункт «b» пункту 1 вимог до спеціалістів та кількості фахівців) (стор. 165 дод. 11 до позову; стор. 153 дод. 13 до позову);
кухня та кухонні матеріали для відновлення участі в інструментальній активності повсякденного життя (мийка, плита, мікрохвильова піч, холодильник, набір ерготерапевтичного посуду, чайник електричний) (для закладів, які надають реабілітаційну допомогу за напрямом нейрореабілітація) (підпункт «vv» пункту 1 вимог до переліку обладнання) (стор. 168 дод. 11 до позову; стор. 156 дод. 13 до позову).
Водночас вимогами щодо надання послуги за пакетом № 54 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям в амбулаторних умовах» за місцем надання вказаної послуги є, зокрема, наявність лікаря-психолога та/або лікаря-психотерапевта, та/або психолог – щонайменше 2 особи із зазначеного переліку, які працюють за основним місцем роботи в цьому ЗОЗ або за сумісництвом (підпункт «b» пункту 1 вимог до спеціалістів та кількості фахівців) (стор. 37 дод. 12 до позову; стор. 169 дод. 15 до позову; стор. 186 дод. 20 до позову).
У Табелі матеріально-технічного оснащення відділення реабілітації (додаток 5 до Акта ревізії (дод. 5 до відзиву) у рядку 2 розділу ІІІ «Приміщення для проведення ерготерапії» вказано про наявність однієї кухні облаштованої з урахуванням універсального дизайну, в якій знаходяться, зокрема, мийка, електроплита, мікрохвильова піч, холодильник, чайник електричний, набір ерготерапевтичного посуду.
Наявність вищевказаних речей підтверджується також фотографіями (дод. 128-130 позову) та відео відповідного приміщення (дод. 15-18 до клопотання позивача від 19.11.2025).
Натомість Актом обстеження КНП «Міська лікарня № 5» ММР від 03.03.2025, підписаного державним фінансовим інспектором та працівниками позивача, за результатами проведеного обстеження відділення медичної реабілітації позивача на його відповідність вимогам пакету № 53 встановлено відсутність кухні та кухонних матеріалів для відновлення участі в інструментальній активності повсякденного життя (мийка, плита, мікрохвильова піч, холодильник, набір ерготерапевтичного посуду, чайник електричнийй) (додаток 4 до Акта ревізії (дод. 6 до відзиву).
Згідно з оборотною відомістю руху матеріальних цінностей за січень 2025 року за відділенням медичної реабілітації станом на 01.01.2025 не обліковувались комплект «кухня та кухонні матеріали для відновлення участі в інструментальній активності повстякденного життя», а також електроплита, мікрохвильова піч, холодильник, чайник електричний, набір ерготерапевтичного посуду.
На сторінці 3 позовної заяви від 04.07.2025 позивач зазначив, що у 2023 році проводився пошук комерційних пропозицій щодо закупівлі, саме ергокухні, але не був знайдений жодний постачальник, який би надав відповідні сертифікати на навчальне приладдя. На даний час ведуться перемовини з можливим постачальником відповідного навчального приладдя, після вивчення всіх документів буде проведена процедура закупівлі.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у 2023-2024 роках за місцем надання послуги № 53 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» були відсутні кухня та кухонні матеріали для відновлення участі в інструментальній активності повсякденного життя (мийка, плита, мікрохвильова піч, холодильник, набір ерготерапевтичного посуду, чайник електричний).
Водночас суд зауважує, що докази щодо наявності кухні та відповідних кухонних матеріалів на день подання цього позову не є достатніми доказами щодо їх наявності саме у 2023-2024 роках.
В Акті ревізії (стор. 14 Акта ревізії (дод. 114 до позову) також стверджується про недотримання позивачем за пакетами № 53 і № 54 за місцем надання послуг вимог до спеціалістів та кількості фахівців у сфері охорони здоров`я, а саме: необхідної кількості психологів.
У 2023-2024 роках на посаді психолога у позивача працювали:
ОСОБА_1 з 01.02.2023 по 15.08.2023 (накази позивача від 31.01.2023 № 72к (дод. 25 до позову)і від 14.08.2023 № 370к (дод. 23 до позову);
ОСОБА_2 з 04.09.2023 по 01.03.2024 (наказ позивача від 31.08.2023 № 390к (дод. 26 до позову);
ОСОБА_3 з 15.03.2021 по 01.03.2024 (дія трудового договору з 01.06.2022 по 01.03.2024 відповідно до наказу позивача від 31.05.2022 № 104 (дод. 24 до позову) була призупинена);
ОСОБА_4 з 05.03.2024 (наказ від 04.03.2024 № 100к (дод. 28 до позову).
Відповідно до наказів відповідача від 01.06.2022 № 106/1 і від 15.08.2023/1 (дод. 13 до клопотання позивача від 19.11.2025) лікаря-психіатра поліклінічного відділення ОСОБА_5 було покладено виконання обов`язків надання психологічної допомоги з 01.06.2022 та з 15.08.2023.
Вищезазначене також підтверджується листом позивача від 05.03.2025 № 1290 (дод. 5 до заяви відповідача від 19.11.2025).
Пунктом 6.1 посадової інструкції лікаря-психіатра поліклініки, затвердженого директором позивача 01.06.2023 (дод. 14 до клопотання позивача від 19.11.2025), встановлено кваліфікаційну вимогу до вказаної посади – повна вища освіта (спеціаліст, магістр) за напрямом підготовки «Медицина», спеціальність «Лікувальна справа». Інтернатура за фахом «Психіатрія».
Згідно з Переліком галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої та фахової передвищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2024 № 1021) спеціальність «С4 - Психологія» відноситься до галузі знань «С - Соціальні науки, журналістика, інформація та міжнародні відносини», а спеціальність «І4 - Медична психологія» до галузі знань «І - Охорона здоров`я та соціальне забезпечення».
Отож психолог і психіатр – це особи, які здобули освіту у різних галузях знань, що виключає як таку можливість взаємозаміщення один одного, зокрема належним чином виконання психіатром посадових обов`язків психолога.
За таких обставин, покладення позивачем на лікаря-психіатра поліклінічного відділення ОСОБА_5 посадових обов`язків психолога не може вважатися виконанням ним вимог до пакетів № 53 і № 54 щодо кількості необхідних психологів, тобто що вона фактично виконувала обов`язки психолога при надані послуг за вказаними пакетами.
Таким чином, згідно з наявними матеріалами справи у 2023-2024 роках кількість психологів у позивача становила:
з 01.02.2023 по 15.08.2023 – один психолог ( ОСОБА_1 );
з 16.08.2023 по 03.09.2023 – 0;
з 04.09.2023 по 01.03.2024 – один ( ОСОБА_2 );
з 02.03.2024 по 04.03.2024 – 0;
з 05.03.2024 по 31.12.2024 – один ( ОСОБА_4 ).
Відтак позивачем не було виконано у спірний період за місцем надання послуг за пакетами № 53 і № 54 вимог до спеціалістів та кількості фахівців у сфері охорони здоров`я, а саме: необхідної кількості психологів, що свідчить про неможливість надання відповідних послуг належної якості.
У судовому засіданні 20.01.2026 представники позивача зауважень до даних про кількість пролікованих випадків, про тарифну ставку і про суми оплати за договорами з НСЗУ щодо надання послуг за пакетами № 53 і № 54, що вказані в додатку 3 до Акта ревізії дод. 4 до заяви відповідача від 19.11.2025) не виловили (протокол судового засідання від 03.02.2026 № 5835509).
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про правомірність вимоги відповідача щодо забезпечення відшкодування НСЗУ безпідставно отриманих коштів за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 14.02.2023 № 2122-Е123-Р000, від 26.01.2024 № 1483-Е124-Р000, від 09.02.2024 № 3494-Е124-Р000 в загальній сумі 21396537,02 гривні.
Щодо фактичного обсягу та вартості матеріалів при виконанні у 2022-2024 роках ТОВ «РЕМСЕРВІС-Н» договорів з капітального і поточного ремонту об`єктів позивача
Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Пунктом 79 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, передбачено, що замовник здійснює контроль за ходом, якістю, вартістю та обсягами виконання робіт відповідно до частини першої статті 849 Цивільного кодексу України та у порядку, передбаченому договором підряду.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручатись у діяльність підрядника.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» щодо забезпечення оприлюднення замовниками в електронній системі закупівель інформації про ціни на матеріальні ресурси під час закупівель послуг з поточного ремонту та робіт з будівництва (прозоре будівництво)», який набрав чинності 23.10.2024, частину першу статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» доповнено абзацами другим-четвертим такого змісту:
«Невід`ємними додатками до договору про закупівлю послуг з поточного ремонту, робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єкта будівництва є документи, що містять інформацію про ціни на матеріальні ресурси.
Невід`ємними додатками до договору про закупівлю послуг з поточного ремонту з розробленням проектної документації, робіт з будівництва об`єктів з розробленням проектної документації є документи, що містять інформацію про ціни на матеріальні ресурси, що долучаються після складання договірної ціни, уточненої (узгодженої) відповідно до затвердженої проектної документації (затвердження проектної документації є обов`язковим, якщо це передбачено законодавством).
У документах, що містять інформацію про ціни на матеріальні ресурси, обов`язково має зазначатися така інформація: найменування матеріального ресурсу (з характеристиками), одиниця його виміру, кількість, відпускна ціна, а також вартість транспортування та заготівельно-складські витрати, а також країна походження товару щодо кожної номенклатурної позиції. Такі документи можуть містити іншу інформацію».
Таким чином, до 23.10.2024 законодавством не було передбачено обов`язковість наявності у договорів про закупівлю послуг з поточного ремонту, робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єкта будівництва додатків з інформацією про ціни на матеріальні ресурси.
Водночас відповідно до абзацу першого пункту 6.3 Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281 (далі – Настанова № 281), за динамічної договірної ціни прямі витрати при визначенні вартості робіт розраховуються на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та цін ресурсів, прийнятих в договірній ціні. Компенсація підряднику витрат, спричинених зростанням вартості матеріально-технічних ресурсів здійснюється у складі вартості цих ресурсів за поточними цінами відповідно до умов, передбачених договором підряду.
При динамічній договірній ціні вартість матеріальних ресурсів у складі прямих витрат при проведенні розрахунків за обсяги виконаних робіт визначається на підставі виконаних обсягів робіт, нормативних витрат матеріальних ресурсів, визначених за КНУ РЕКН, та їх уточненої вартості (пункт 6.4 Настанови № 281).
Отже, якщо договором підряду встановлено динамічну ціну, то прямі витрати при визначенні вартості робіт розраховуються на підставі, зокрема, матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та цін ресурсів.
Суд встановив, що між позивачем і ТОВ «РЕМСЕРВІС-Н» було укладено договори підряду від 10.11.2022 № 6-Р, від 10.11.2022 № 8-р, від 09.02.2023 № 15-П, від 22.12.2023 № 1-Р, від 05.03.2024 № 1-Р (дод. 146-150 до позову), відповідно до пункту 2.2 яких договірна ціна за ними є динамічною.
Тому прямі витрати при визначенні вартості робіт, виконаних на підставі вищенаведених договорів, підлягала розрахунку на підставі матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та цін ресурсів.
З огляду на це, суд відхилив як необґрунтовані твердження позивача про те, що він, як замовник, не мав правових підстав для вимоги або контролю вартості матеріальних ресурсів, що використовувалися у виконанні договорів.
Згідно з Актом ревізії (стор. 28-31 Акта ревізії (дод. 114 до позову) при порівнянні вартості окремих будівельних матеріалів, виробів та комплектів, внесених до підсумкових відомостей ресурсів, актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) відповідно до вищенаведених договорів, з даними первинних документів (видаткових накладних), наданих в ході зустрічної звірки ТОВ «РЕМСЕРВІС-Н» (додаток 24 до Акта ревізії (до. 12 до заяви відповідача від 19.11.2025), встановлено розбіжності на вартість матеріалів. Також на окремі будівельні матеріали, вироби та комплекти, включені до акту виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) за грудень 2023 року б/н від 28.12.2023 та відповідно до підсумкової відомості ресурсів за договором від 22.12.2023 видаткові накладні відсутні.
Загальна вартість непідтвердженого фактичного обсягу та вартості матеріалів, включених до актів виконаних робіт форми КБ-2, а отже сума завищення обсягів виконаних робіт становить 287913,19 гривень з податком на додану вартість.
Тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Щодо внесення змін до договорів про постачання електричної енергії щодо підвищення ціни за одиницю товару більш, ніж на 10 відсотків від договірної ціни
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю – господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною четвертою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
У пунктах 139 і 140 мотивувальної частини постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Верховний Суд зазначив:
« 139. Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.
140. До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.»
Суд встановив, що 16.12.2020 між позивачем і ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКА ЕЛЕКТРОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» було укладено договір № 40/909/112-п про постачання електричної енергії споживачу (дод. 29 до позову), згідно з пунктом 1 додатку 2 до якого ціна за одиницю електричної енергії становить 1,41023 грн/кіловат-година без ПДВ.
Надалі додатковими угодами від 02.06.2021 № 5, від 21.07.2021 № 6, від 30.08.2021 № 7 і від 21.09.2021 № 8 (дод. 14-1 до заяви відповідача від 19.11.2025), відповідно до яких внесено зміни до договору від 16.12.2020 № 40/909/112-п в частині збільшення ціни за одиницю електричної енергії, а саме: відповідно на 22,4 % від первісної договірної ціни, на 30,4 %, на 52,6 % і на 57,7 % (стор. 56 Акта ревізії (дод. 114 до позову).
25.01.2021 між позивачем і ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКА ЕЛЕКТРОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» було укладено договір № 40/909/7-п про постачання електричної енергії споживачу (дод. 35 до позову), згідно з пунктом 1 додатку 2 до якого ціна за одиницю електричної енергії становить 3,729 грн/кіловат-година з ПДВ.
Надалі додатковими угодами від 12.10.2022 № 4 і від 21.10.2022 № 5 (дод. 14-2 до заяви відповідача від 19.11.2025), відповідно до яких внесено зміни до договору від 25.01.2021 № 40/909/7-п в частині збільшення ціни за одиницю електричної енергії, а саме: відповідно на 18,64 % від первісної договірної ціни і на 29,39 % (стор. 60 Акта ревізії (дод. 114 до позову).
Таким чином, ціна договорів 16.12.2020 № 40/909/112-п і від 25.01.2021 № 40/909/7-п була збільшена шляхом внесення до них змін більш чим на 10 % від первинної вартості товару (1 кіловат-години), чим було допущено порушення частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до рахунків та актів про прийняття-передавання товарної продукції до наведених договорів (дод. 34 і 38 до позову) позивач прийняв і оплатив електричну енергію у повному обсязі. 
Згідно з Актом ревізії позивач зайво перерахував ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКА ЕЛЕКТРОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» за поставлену електричну енергію у 2021 році 240996,83 грн, а в 2022 році – 111465,14 грн (стор. 57, 61 Акта ревізії (дод. 114 до позову), всього – 352461,97 гривні.
Відтак відповідач правомірно пред`явив позивачу вимогу про забезпечення відшкодування на користь позивача вартості електричної енергії, отриманої від ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКА ЕЛЕКТРОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», в сумі 352461,97 гривні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зазначений спір є спором немайнового характеру і позовні вимоги задоволено частково. Тому судові витрати покладають на обидві сторони в однаковому розмірі.
Відповідно до платіжної інструкції від 04.07.2025 № 1892 позивач за подання цього позову сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 гривні.
Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 1211,20 грн (?2422,40 х 50 % = ?1211,20).
Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5» до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача НАЦІОНАЛЬНА СЛУЖБА ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ, – задовольнити частково.
2. Визнати протиправними та скасувати вимоги Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області від 06.06.2025 № 151404-14/1249-2025 в частині забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України на користь КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5» зайвих витрат, заподіяних внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати щодо нарахування та виплати:
надбавки за складність, напруженість в роботі на загальну суму 24168948 (Двадцять чотири мільйони сто шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок вісім) гривень 11 копійок;
надбавки, які непередбачені Колективним договором, на загальну суму 35338998 (Тридцять п`ять мільйонів триста тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 30 копійок;
додаткових доплат у розмірі 300 відсотків до заробітної плати працівникам, які не входили до Переліку працівників-членів медичних команд, на загальну суму 6077225 (Шість мільйонів сімдесят сім тисяч двісті двадцять п`ять) гривень 24 копійки.
3. Відмовити у задоволені позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області від 06.06.2025 № 151404-14/1249-2025 в частині:
забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України на користь КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5» зайвих витрат, заподіяних внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати щодо нарахування та виплати двом сестрам медичним-анестезисткам відділення інтенсивної терапії та анастезіології протягом 2021-2024 років безпідставно підвищено посадові оклади шляхом завищення тарифних розрядів, що призвело до зайвих видатків на суму 60084 (Шістдесят тисяч вісімдесят чотири) гривні 14 копійок;
забезпечити відшкодування НАЦІОНАЛЬНІЙ СЛУЖБІ ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ безпідставно отриманих коштів за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 14.02.2023 № 2122-Е123-Р000, від 26.01.2024 № 1483-Е124-Р000, від 09.02.2024 № 3494-Е124-Р000 в загальній сумі 21396537 (Двадцять один мільйон триста дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень 02 копійки;
забезпечити відшкодування на користь КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5» зайвих витрат в сумі 287913 (Двісті вісімдесят сім тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 19 копійок, внаслідок оплати завищеної вартості виконаних робіт за договорами, укладеними з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РЕМСЕРВІС-Н»;
вжити заходів щодо визнання недійсними додаткових угод від 02.06.2021 № 5, від 26.07.2021 № 6, від 30.08.2021 № 7, від 21.09.2021 № 8 до договору від 16.12.2020 № 40/909/112-п, від 12.10.2022 № 4 та від 21.10.2022 № 5 до договору від 25.01.2022 № 40/909/7-п з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКОЛАЇВСЬКА ЕЛЕКТРОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» про постачання електричної енергії на загальну суму 352461 (Триста п`ятдесят дві тисячі чотириста шістдесят одна) гривня 97 копійок.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області на користь КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5» судовий збір у розмірі 1211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
8. Учасники справи:
позивач: КОМУНАЛЬНЕ НЕКОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО МИКОЛАЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 5» (пр-т Богоявленський, 336, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54051; РНОКПП 01998489);
відповідач: Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області (вул. Спаська, 42А, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; код ЄДРПОУ 41168670);
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: НАЦІОНАЛЬНА СЛУЖБА ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ (пр-т Степана Бандери, 19, м. Київ, 04073; код ЄДРПОУ 42032422).
9. Повний текст рішення суду складений 03.02.2026.

Суддя В.Г.Ярощук