Справа № 761/12485/25
Провадження № 2-а/761/635/2025

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И :

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просив суд:
-визнати протиправною та скасувати постанову №ВОБр-1227 від 15.03.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн;
-провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити; 
-стягнути за рахунок державних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605, 60 грн. 
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є внутрішньо переміщеною особою і відповідно до довідки ВПО №3010-7001912021 від 06.11.2024 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 11.11.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 ним було направлено заяву про відстрочку від мобілізації. Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 на телефон позивача у системі було зазначено, що заяву ОСОБА_1 за №8932 було розглянуто, відомості про надання відстрочки будуть внесенні до «Оберіг» та відображатися в «Резерв+» до 25-26 листопада 2024 року, для цього застосунок необхідно оновити. Після оновлення застосунку «Резерв+», у ньому з`явився запис: «Схоже у вас є порушення правил військового обліку. Можливі причини та варіанти вирішення шукайте в розділі», а також було зазначено, що йому надана відстрочка від призову до 08 травня 2025 року з підстав, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Згідно відповіді відповідача від 11.03.2025 на адвокатський запит представника позивача від 25.02.2025, ОСОБА_1 повинен особисто в найкоротший термін з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 попередньо ставши в електронну чергу.
15.03.2025 він ( ОСОБА_1 ) прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, на підставі якого винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП; в протоколі та в постанові суб`єктом владних повноважень не вказано конкретний абзац норми щодо правил військового обліку, порушення якого ставилося ОСОБА_1 в основу обвинувачення, не вказано місце вчинення, а також час вчинення правопорушення, чим порушено вимоги ст. 256 КУпАП; позивача, в супереч вимогам ст. 277-2 КУпАП, не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, постанова була винесена в день складання протоколу, що є також порушенням ст. 268 КУпАП, зокрема, право особи мати професійну правову допомогу. 
Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав. 
Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з?ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Стаття 55 Конституції України, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 11.11.2024 на адресу відповідача була направлена заява про відстрочку від мобілізації з пакетом документів серед яких була довідка внутрішньо переміщеної особи на ім`я позивача №3010-7001912021 від 06.11.2024 з інформацією про фактичне місце проживання останнього: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією заяви від 11.11.2024 та копією описом вкладення. 
У позовній заяві сторона позивача стверджує, що після направлення позивачем заяви від 11.11.2024, відповідно до повідомлення Шевченківського РТЦК у м. Києві на телефон позивача у системі було зазначено, що заяву ОСОБА_1 за №8932 було розглянуто. Відомості про надання відстрочки будуть внесені до «Оберіг» та відображатися в «Резерв+» до +/- 25-26 листопада 2024 року, для цього застосунок необхідно оновити. Оновивши застосунок «Резерв+», з`явилася інформація, а саме: ««Схоже у вас є порушення правил військового обліку. Можливі причини та варіанти вирішення шукайте в розділі».
У витязі «Резерв+ військово-обліковий документ», долученого до позовної заяви, міститься інформація про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаний, має відстрочку до 08.05.2025 відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», дата уточнених даних 21.11.2024. Також витяг має інформацію «Порушення правил військового обліку». 
25.02.2025 представником позивача - адвокатом Якимовичем О.В. на адресу відповідача було направлено адвокатських запит з проханням надати обґрунтовану письмову відповідь щодо порушення військового обліку та про причини не постановки на військовий облік ОСОБА_1 .
У відповідь на адвокатський запит відповідач повідомив, що з метою упорядкування облікових даних та надання інформації військовозобов`язаний ОСОБА_1 повинен особисто в найкоротший термін з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом встановлено, що позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 15.03.2025. 
В цей же день, 15.03.2025 уповноваженою особою Шевченківського РТЦК у м. Києві начальником групи військового обліку сержантів і солдатів запасу старшим солдатом ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення №ВОБр-1227 відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
У поясненнях до протоколу позивач вказав про те, що у зв`язку зі зміною адреси проживання, як внутрішньо переміщена особа, направив листа до ІНФОРМАЦІЯ_2 з описом про отримання відстрочки, у зв`язку зі здобуттям першої вищої освіти, де, на його думку, автоматично мав стати на облік. 
На підставі вказаного протоколу 15.03.2025 начальником Шевченківського РТЦК у м. Києві полковником ОСОБА_4 винесено постанову про адміністративне правопорушення №ВОБр-1227, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 15.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перевірки облікових даних було встановлено, що він не з`явився у встановлений законодавством термін до центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік. Отже, в порушення вимог абз. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», не виконав свій військовий обов`язок, визначений ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тим самим порушивши Правила військового обліку військовозобов`язаних, затверджені постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов?язок згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачена відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, що тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період. 
У ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено поняття особливий період, відповідно до якого, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022 в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови діяв особливий період.
Диспозиція ч. 3 ст. 210 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та яким не дотримана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи. 
Як вже зазначалося вище, в оскаржуваній постанові відповідач, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, вказав на порушення вимог ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Правила військового обліку військовозобов`язаних. 
Суд звертає увагу, що конструкція ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу» передбачає поділ на абзаци. Відтак, суду не вдається можливим встановити, яку саме норму вказаного нормативно-правового акту порушено позивачем. 
Крім того, конструкція Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, визначених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 № 1487, які мають визначений перелік обов`язків призовників, військовозобов`язаних та резервістів, також поділяється на пункти та підпункти.
Однак, відповідачем в оскаржуваній постанові не конкретизовано, який саме пункт чи підпункт цих правил позивач порушив. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об?єктивно з?ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
А відтак, при розгляді справ щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з наведеними нормами будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень має містити посилання на відповідні докази, які підтверджують певні факти. Оскільки в оскаржуваній постанові взагалі відсутні посилання на докази, на підставі яких відповідач прийшов до висновку, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, отже, оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам законодавства. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 (далі - Інструкція).
Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. 
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення №ВОБр-1227 від 15.03.2025, який взагалі не містить посилань на будь-які документи, що долучають до нього та на підставі яких можливо б було зробити висновок про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, суб?єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідачем не надано. 
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16). 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14.05.2020 у справі №240/12/17).
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування оскаржуваної постанови та достатність підстав для їх задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
У зв?язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, не впливають на вищевказані висновки суду. 
Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Виходячи з положення ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 605, 60 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 9, 72, 73, 74, 77, 78, 79, 132, 139, 241, 242, 286, 293, 295 КАС України, суд 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову № ВОБр-1227 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_5 від 15 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.210 КУпАП.
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.210 КУпАП. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритя апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя: