ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/3251/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жигалкіна І.П. 
при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Харківської міської ради, м. Харків 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Промімпекс", м. Харків 	
про 	стягнення 4 320 703,78 грн 	
за участю представників:
без участі представників 

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (надалі - Позивач) звернулась 05 вересня 2025 року до Господарського суду Харківської області позовна заява про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Промімпекс" (надалі - Відповідач) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 4 320 703,78 грн за використання земельної ділянки розташованою по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові (кадастровий номер 6310136900:02:005:0112) за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, а також стягнути з Відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 64 810,56 грн.
Ухвалою від 09.09.2025 позов Харківської міської ради залишено без руху, встановлено строк у десять днів з дня вручення цієї ухвали на усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у встановленому Законом України "Про судовий збір" порядку та розмірі. 
Згідно Довідки про доставку електронного листа, ухвала від 09.09.2025 про залишення позову без руху отримана Позивачем 10.09.2025 о 19:30.
19 вересня 2025 року через систему Електронний суд Позивачем надано заяву (вх. №21644) про усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору.
24 вересня 2025 року постановлено ухвалу про прийняття позовної заяву до розгляду, відкриття провадження у справі №922/3251/25, де вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням підготовчого засідання на 09 жовтня 2025 року о 11:45.
Ухвалою від 09.10.2025 судом прийнято та долучено до матеріалів справи відзив (вх. № 23222 від 07.10.2025) з додатком; повідомлено учасників справи, що підготовче засідання у справі відбудеться 30 жовтня 2025 року о(б) 11:45 год. 
Ухвалою від 30.10.2025 судом вирішено: 1. Продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до "24" грудня 2025 р.. 
2. Клопотання (вх. 25203 від 30.10.2025) ТОВ фірми "Промімпекс" про відкладення підготовчого провадження - задовольнити. 
3. Відкласти підготовче засідання на 13.11.2025 о 12:15.
4. Прийняти та долучити до матеріалів справи відповідь на відзив (вх. №24061 від 16.10.2025) поданий Харківською міською радою та заперечення (на відповідь на відзив) (вх. №24342 від 20.10.2025) поданий ТОВ фірми "Промімпекс".
Суд своєю ухвалою від 13.11.2025 задовольнив клопотання (вх. № 26356 від 12.07.205) ТОВ фірми "Промімпекс" про відкладення та повідомив учасників справи, що підготовче засідання у справі відбудеться 11 грудня 2025 року о(б) 11:45 год. 
Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 15 січня 2026 року о 11:30 про що постановлено ухвалу від 11.12.2025.

Представник сторін у судове засідання не з`явилися. Про день та час проведення засідання були повідомлені належним чином. 
З наданих Відповідачем відзиву та запереченні на відповідь на відзив, останній посилається на безпідставність позовних вимог, які є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з тих підстав, що Позивачем - Харківська міська рада не має права звертатися до суду з зазначеним позов, оскільки між сторонами не існують договірних правовідносин, крім зобов`язання Відповідача по оплаті за фактичне користування землею, що є виключною компетенцією Державної податкової служби України в силу вимог Податкового Кодексу. Тобто, Відповідач вважає, що Харківська міська рада не є належним позивачем з питання стягнення з Відповідача заборгованості за фактичне користування земельними ділянками.
Так, Відповідач посилається на те, що Договір оренди землі від 29.02.2008 року, який укладений між ТОВ фірма «ПРОМІМПЕКС» та Харківською міською радою, був припинений 31.12.2012 року. А отже має місце фактичне позадоговірне (дія Договору оренди землі припинилась) користування земельними ділянками, за яку Відповідач сплачував всі останні роки в повному обсязі (вимушена заборгованість виникла виключно в останній час після введення в Україні карантинних заходів, воєнного стану та значного посилення кризових явищ, що спричинило повне зупинення діяльності підприємства).
Також, Відповідач вважає, що посилання Позивача на коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель, що становлять: 2020 рік - 1,0, 2021 рік - 1,1, не підтверджена певними доказами на підтвердження розміру даних коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель та не зазначено з боку Позивача розміру коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель у 2022 році.
Позивачем було викладено у своїй відповіді на відзив позицію, у якій посилається на те, що саме на власника нерухомого майна покладено обов`язок сплати коштів за користування земельною ділянкою комунальної форми власності, на якій воно розміщене. Так, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.
Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Щодо посилання Відповідача стосовно неналежного Позивача, останній зазначає, що Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.
Відсутність договору оренди не вказує на те, що Відповідач не зобов`язаний сплачувати кошти за користування земельною ділянкою, адже у зв`язку із набуттям права власності на нежитлові приміщення (нерухоме майно), що розташоване на земельній ділянці, у нього автоматично виник обов`язок належним чином вносити плату за користування цією земельною ділянкою, враховуючи презумпцію оплатності використання земельних ділянок в України.
Стосовно технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки, Позивач зазначає про те, що Рішенням 25 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.02.2019 № 1474/19 «Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018» затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018. Таким чином, технічна документація застосовується для визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок з 01.01.2020 по теперішній час.
А отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним документом, на підставі якого розраховується розмір орендної плати, де згідно витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 31.08.2021 № 3442 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:02:005:0109, на підставі якого було проведено розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів за 2020-2022 роки.
Щодо суми сплачених відповідачем коштів за 2021 рік, зазначаємо, що відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 27.09.2024 № 19735/5/20-40-04-02-12 ТОВ ФІРМА «ПРОМІМПЕКС» задекларовано за 2021 рік 701 075,59 грн, а сплачено лише податкові зобов`язання за січень-березень 2021 року. Відповідачем сплачено задекларовані кошти тільки за 3 місяці 2021 року (701 075,59 грн / 12 міс * 3 міс = 175 268,90 грн.).
08 січня 2026 року через систему Електронний суд Відповідачем подано заяву (вх. №492) про розстрочення виконання рішення суду щодо сплати суми боргу з орендної плати на один календарний рік – рівними частинами на 12 місяців. 
У своїй заяві Відповідач просить Суд звернути увагу на те, що Відповідач не відмовляється від сплати орендної плати за використання земельною ділянкою по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112 загальною площею 1,2385 га, проте просить надати розстрочку виконання рішення, тобто сума заборгованості буде погашена періодичними платежами (відповідно до встановленого Судом графіка). 

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
В силу приписів ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
З врахуванням вказаних приписів чинного законодавства та з огляду на фактичні обставини справи суд констатує, що вчинив всі необхідні та можливі заходи для належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання по даній справі, їм надана можливість скористатись своїми процесуальними правами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, в тому числі судом дотримано під час розгляду справи обумовлені чинним законом процесуальні строки для звернення учасників справи із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.
Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.
Враховуючи вищевказане суд вважає, що учасники процесу були належним чином повідомлений судом про розгляд спору за їх участю. В той же час, вони не були позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.
Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таким чином, оскільки судом вчинені всі необхідні визначені процесуальним законом вимоги щодо повідомлення сторін, суд визнає, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, як того вимагають приписи ст.ст.6, 120, 242 ГПК України, однак не скористався своїми правами на подання пояснень, доказів, заперечень на позов та участь у судовому засіданні.
В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

Звертаючись до суду, Харківська міська рада зазначає, що є наявні порушення з боку Відповідача стосовно додержання вимог земельного законодавства щодо відсутності здійснення належним чином плати за земельну ділянку у м. Харкові по вул. Каштановій, 29, яка є комунальною власністю з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112, право користування якою Відповідачем не оформлено.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.09.2025 № НВ-0001744432025 площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112, складає 1,2385 га, сформована земельна ділянка – 19.03.2008. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид цільового призначення земельної ділянки – 1.11.6 інша комерційна діяльність. 
Позивач у своєму позові посилається на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.08.2025 № 440641359 по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові зареєстровані нежитлові будівлі:
- літ. «БЗ-1» площею 2 229,7 кв.м з 02.08.2013 по теперішній час за ТОВ ФІРМОЮ «ПРОМІМПЕКС» на підставі свідоцтва про право власності від 07.08.2013 № 7638657 виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції;
- літ. «БГ-1» площею 3,4 кв.м з 02.08.2013 по теперішній час за ТОВ ФІРМОЮ «ПРОМІМПЕКС» на підставі свідоцтва про право власності від 07.08.2013 № 7638657 виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції;
- літ. «ББ-1» площею 70,2 кв.м з 02.08.2013 по теперішній час за ТОВ ФІРМОЮ «ПРОМІМПЕКС» на підставі свідоцтва про право власності від 07.08.2013 № 7638657 виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції. 
При цьому, як зазначає Відповідач у відповідності до свідоцтва про право власності № 7638657, виданого 07.08.2013, на земельній ділянці з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112 загальною площею 1,2385 га розташовані об`єкти нерухомого майна, що введені в експлуатацію у 2012 році, а також знаходяться в іпотеці у відповідності до договору іпотеки, посвідченого 27.04.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 2140, а саме: - нежитлова будівля літ. «БА-1-5» загальною площею 10277,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 125807563101);
- нежитлова будівля літ. «ББ-1», загальною площею 70,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 127331463101);
- нежитлова будівля літ. «БВ-1» загальною площею 3,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 127320063101);
- нежитлова будівля літ. «БГ-1» загальною площею 3,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 127250663101);
- нежитлова будівля літ. «БД-1» загальною площею 24,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 127337463101);
- нежитлова будівля літ. «БЖ-1» загальною площею 180,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 127256763101);
- нежитлова будівля літ. «БЗ-1» загальною площею 2229,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 127325863101);
- нежитлова будівля літ. «БК-1» загальною площею 257,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 127228263101).
На підставі рішення 17 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.12.2007 № 283/07 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів» між Харківською міською радою та ТОВ ФІРМА «ПРОМІМПЕКС» 29.02.2008 укладено договір оренди землі, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі землі від 19.03.2008 за 
№ 490867100018.
Відповідно до умов вищевказаного договору ТОВ ФІРМІ «ПРОМІМПЕКС» передано в оренду земельну ділянку по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові загальною площею 1,2385 га (кадастровий номер 6310136900:02:005:0112), несільськогосподарського призначення - землі промисловості для будівництва адміністративно-виробничих будівель (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), строком до 31.12.2013 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації).
02.12.2024 головним спеціалістом Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Денисюк О.В. у порядку ч 2. ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові.
Позивач посилається, що за результатами проведеного обстеження встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112 загальною площею 1,2385 га по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові, розташовані нежитлові будівлі які зареєстровані за ТОВ ФІРМОЮ«ПРОМІМПЕКС». 
Дані обставини Відповідачем не спростовується.
Отже, ТОВ ФІРМА «ПРОМІМПЕКС» з дня припинення дії договору оренди землі від - 01.01.2014 та по теперішній час, використовує її без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 27.09.2024 № 19735/5/20-40-04-02-12 ТОВ ФІРМА «ПРОМІМПЕКС» обліковується платником податку за земельну ділянку площею 1,2385 га по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові.
За даними податкових декларацій з плати за землю ТОВ ФІРМОЮ «ПРОМІМПЕКС» задекларовані податкові зобов`язання по орендній платі за земельну ділянку за 2019-2020 роки, січень-березень 2021 року. 
ТОВ ФІРМА «ПРОМІМПЕКС» задекларовано за 2021 рік 701 075,59 грн, а сплачено лише податкові зобов`язання за січень-березень 2021 року. Відповідачем сплачено задекларовані кошти тільки за 3 місяці 2021 року (701 075,59 грн / 12 міс * 3 міс = 175 268,90 грн.).
Враховуючи вищенаведене, ТОВ ФІРМА «ПРОМІМПЕКС» у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 не сплачувало у встановленому законодавчими актами розмірі плату за користування земельною ділянкою по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно – грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 4 320 703,78 грн.
Суд враховує викладене у заяві (вх. №492), що Відповідача визнає суму заявлених Позивачем вимог та просить суд розстрочити сплату суми боргу з орендної плати на один календарний рік – рівними частинами на 12 місяців.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України).
Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 ЗУ «Про оренду землі»).
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною першою статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1ст.190 ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України).
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).
За умовами частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами суд виходить з того, що згідно чинному законодавству України зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов`язання можуть бути деліктними або безделіктними.
Наразі відсутність укладеного між Харківською міською радою та Відповідачем договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору виключає договірні зобов`язання.
Відсутність неправомірних дій (бездіяльності) Відповідача означає відсутність господарського правопорушення (протиправних дій), і, як наслідок, виключає деліктні зобов`язання.
Так, з матеріалів справи вбачається, що фактичний вступ Відповідача у володіння і користування спірною земельною ділянкою стався в результаті дій, котрі є правомірними, адже ніяким чином не суперечать чинному законодавству. А саме, в результаті укладення договорів купівлі-продажу житлової будівлі, котра зареєстрована належним чином в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, посвідчення цього договору в нотаріальному порядку, його державної реєстрації.
Відсутність деліктних зобов`язань у спірних правовідносинах виключає можливість захисту прав позивача як постраждалої сторони шляхом стягнення збитків (в т.ч. упущеної вигоди), адже необхідною умовою стягнення збитків є саме делікт (господарське правопорушення). Зокрема ст.ст. 22, 1166 ЦК України унормовано, що необхідною умовою відповідальності у вигляді стягнення шкоди є саме неправомірні рішення, дії чи бездіяльність. Аналогічно ст.ст.216, 224, 225 ГК України визначено, що необхідною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення.
Суд окремо зауважує на неможливості застосування норм законодавства, що регулюють відшкодування збитків саме у вигляді упущеної вигоди ст.22, 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України та ін. Упущена вигода згідно п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України є різновидом збитків. Упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності. Тобто, до упущеної вигоди, як різновиду збитків, в повній мірі застосовуються вимоги названих вище норм права, в т.ч. в частині необхідності наявності умов застосування у вигляді делікту (господарського правопорушення). Тобто, спірні правовідносини, які виникли між сторонами кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні.
За таких обставин суд приходить до висновку про те, що спірні правовідносини охоплюються регулюванням ст.ст. 1212-1214 ЦК України. Як вбачається зі змісту цих норм вони підлягають застосованою в т.ч. у відносинах, які не місять ознак делікту. Так, ч.2 ст. 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій.
З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України, абз.4 ч.1 ст.144, абз.5 ч.1 ст.174 ГК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи та з пояснень представника Позивача справи вбачається, що в даному випадку наявні усі три названі ознаки.
По-перше, судом встановлено, що Відповідач зберіг (заощадив) у себе майно (кошти), котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою площею 1,2385 га по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові.
Суд зауважує, що збереження (заощадження) цього майна почалося безвідносно по волі сторін в результаті не правомірних дій Відповідача з моменту набуття права власності на нежитлові на вказаній земельній ділянці.
Це є проявом правової природи нерухомого майна. Набута відповідачем будівля будучи згідно ст. 181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов`язаною з цією земельною ділянкою. Тому передача відповідачеві права власності на будівлю автоматично призвела до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля.
Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття Відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) Відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Згідно встановлених нормативів її загальний розмір за спірний період склав 4 320 703,78 грн.
По-друге, правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання Відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо.
По-третє, Відповідач зберіг майно саме за рахунок Позивача. Судом встановлено, що власником відповідної земельної ділянки є територіальна громада м. Харкова в особі Позивача. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого Відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Харкова в особі Позивача. Таким чином, збереження (заощадження) Відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у Відповідача за рахунок їх неодержання Позивачем.
Незалежно від наявності вини в поведінці Відповідача, сам факт несплати останнім за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату Позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною в т.ч. в практиці визначення Європейського суду з прав людини.
Очевидно, що такий стан речей не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності, закріпленим п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст.ст. 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
За допомогою цих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.
Всупереч вимог ст.ст. 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) відповідач доказів на спростування наведених розрахунків та інших викладених вище обставин не надав.
У зв`язку з цим суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 25.05.2018 у справі №922/2976/17. Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі №3-210гс14, від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 12.04.2017 у справі №922/207/15.
Розрахунок розміру безпідставно збережених ТОВ ФІРМОЮ «ПРОМІМПЕКС» коштів у розмірі орендної плати здійснювався Харківською міською радою на підставі витягу від 31.08.2021 № 3442 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112 загальною площею 1,2385 га по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові, виданого Відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області.
Вищевказаний розрахунок виконано на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 41/08від 27.02.2008, зі змінами (далі – Положення № 41/08).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112 загальною площею 1,2385 га по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові у 2020-2021 роках становила 61 712 874 грн. 
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112 загальною площею 1,2385 га по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові у 2022 році становила 67 884 161 грн.
Розмір нормативної грошової оцінки у 2020-2022 роках не змінювався, а лише застосовувались коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, як то передбачено ст. 289 ПК України.
У пункті 51 постанови Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19 зазначено, що чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі; витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.
Пунктом 2.4 Положення № 41/08 (в редакції до 31.12.2021) встановлено, що застосування коефіцієнтів складних інженерно-геологічних умов (К1) та обмеженого використання (К2) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання вказаних коефіцієнтів (експертні висновки територіальної організації в галузі інженерних вишукувань для будівництва, спеціалізованих установ та організацій, довідки державних та інших уповноважених органів, висновки (довідки) підприємств, установ та організацій, які експлуатують об`єкти, навколо (уздовж) яких встановлені охоронні зони, тощо).
Враховуючи факт того, що орендарем не надано жодних документів на підтвердження особливих умов використовуваної земельної ділянки,
у розрахунках застосоване базове значення 1.
Таким чином, як доведено Позивачем та не спростовується з боку Відповідача, розмір орендної плати, за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112 загальною площею 1,2385 га по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові складає:
- у 2020 році – 205 709,58 грн в місяць, а за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (крім березня 2020 року) становить 2 262 805,38 грн;
- у 2021 році – 205 709,58 грн в місяць, а за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить 2 468 514,96 грн;
- у 2022 році – 203 652,48 грн в місяць, а за період з 01.01.2021 по 28.02.2022 становить 407 304,96 грн.
Враховуючи викладене у листі Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 27.09.2024 № 19735/5/20-40-04-02-12 ТОВ ФІРМОЮ «ПРОМІМПЕКС» сплачено: за 2020 рік – 642 652,62 грн, за січень-березень 2021 року – 175 268,90 грн за використання земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112, по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові, загальна сума безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 становить 4 320 703,78 грн.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 зазначено: єдиною формою здійснення плати за користування спірною земельною ділянкою для особи, як землекористувача, могла бути орендна плата. Таким чином, розмір безпідставно збережених коштів за користування спірною земельною ділянкою має визначатися як розмір неодержаної орендної плати за землю.
Згідно з абзацом 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 14.1.72. статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (пункт 287.1 статті 287 ПК України).
Згідно з пунктом 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до пункту 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі "Роуз Торія проти Іспанії", параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", параграф 32).
Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.
У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.
Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.
Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.
Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.
На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи те, що суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, у відповідності ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору покладаються на Відповідача.
Оскільки Відповідачем подано лише 08 січня 2026 року заяву (вх. №492) у якій визнає позовні вимоги, тобто після постановляння ухвали від 11.12.2025 про закриття підготовчого провадження та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 130 ГПК України, суд покладає на Відповідача суму судового збору у повному обсязі. 

Щодо розстрочення виконання судового рішення. 

Відповідачем подано заяву про розстрочення виконання судового рішення на дванадцять місяців.
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Згідно з частиною 1 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
В обґрунтування заяви зазначено, що Відповідач не ухиляється від сплати заборгованості, а навпаки шукає способи її погашення перед Позивачем, інтерес Відповідача полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило одночасно не збанкрутувати та продовжити господарську діяльність, крім того Відповідач посилається на ті обставини, що широкомасштабна військова агресія РФ проти України повністю унеможливила одномоментну сплату ним всієї суми заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові з кадастровим номером 6310136900:02:005:0112 загальною площею 1,2385 га.
На думку Відповідача, розстрочення виконання рішення суду строком на 12 (дванадцять) місяців надасть можливість виконати рішення суду у повному обсязі та продовжити відповідну господарську діяльність відповідача.
При вирішенні питання розстрочення виконання рішення суд зберігає баланс інтересів сторін та враховує об`єктивну можливість виконання рішення у спосіб та строки, які забезпечують дотримання прав та обов`язків обох сторін.
Отже, враховуючи причини, що не дозволяють виконати рішення суду в повному обсязі одразу після набрання ним законної сили, суд вважає за доцільне застосувати процесуальний інструмент у вигляді розстрочення виконання рішення, який забезпечить інтерес стягувача щодо поступового погашення суми заборгованості в розумні строки та дозволить боржнику виконати свій обов`язок щодо погашення заборгованості.
З підстав викладеного та наявною загрозою, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, перебої з електроенергією, певний обсяг поданих документів та доказів, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст. 238 ГПК України, а тому повний текст рішення Господарського суду Харківської області від 15 січня 2026 року у справі №922/3251/25 складено за межами ст. 238 цього Кодексу.
На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд   

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМИ «ПРОМІМПЕКС» (вул. Каштанова, 29, м. Харків, 61124, код ЄДРПОУ 24489282) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ: 04059243) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 4 320 703,78 грн за використання земельної ділянки розташованою по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові (кадастровий номер 6310136900:02:005:0112) за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, а також стягнути з Відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 64 810,56 грн.

3.Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМИ «ПРОМІМПЕКС» про розстрочення виконання рішення на дванадцять місяців.

4. Розстрочити виконання рішення, в частині стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 4 320 703,78 грн за використання земельної ділянки розташованою по вул. Каштановій, 29 у м. Харкові (кадастровий номер 6310136900:02:005:0112) за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, строком на дванадцять місяців шляхом сплати Товариством з обмеженою відповідальністю ФІРМИ «ПРОМІМПЕКС» (вул. Каштанова, 29, м. Харків, 61124, код ЄДРПОУ 24489282) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ: 04059243) у перший місяць 360 058,74 грн і по 360 058,74 грн кожен наступний місяць. 

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "28" січня 2026 р. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.
Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/. 

Суддя		І.П. Жигалкін