СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року                                     м. Харків                        Справа № 922/2123/25  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя  Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.
та представників учасників справи:
прокурор – Комісар Д.О.(в залі суду);
позивач –  не з`явився; 
відповідач-1  Каннунікова Д.О. (в залі суду);
відповідач-2  Кладовщикова О.В. (в режимі відеоконференції);
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Чміля Родіона Олександровича (вх.№2331Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 (суддя О.О. Ємельянова, повний текст рішення складено 14.10.2025) у справі №922/2123/25
за позовом Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в особі позивача Безлюдівської селищної ради, Харківська область, с. Безлюдівка;
до 1. Відділу освіти Безлюдівської селищної ради, Харківська область, с. Безлюдівка;
2. Фізичної особи - підприємця Чміль Родіона Олександровича, м. Київ, 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів, - 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі позивача Безлюдівської селищної ради звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до відповідача 1 Відділу освіти Безлюдівської селищної ради, відповідача 2: Фізичної особи - підприємця Чміль Родіона Олександровича про:
- визнання недійсною додаткову угоду № 3 від 03.04.2024 року до договору про закупівлю товарів № 10 від 19.01.2024 року;
- визнання недійсною додаткову угоду № 4 від 04.11.2024 року до договору про закупівлю товарів № 10 від 19.01.2024 року;
та стягнення з фізичної особи-підприємця Чміля Родіона Олександровича на користь Безлюдівської селищної ради - 88 453,45 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/2123/25 у позові відмовлено частково.
Визнано недійсною додаткову угоду № 3 від 03.04.2024 року до договору про закупівлю товарів № 10 від 19.01.2024 року укладену між Відділом освіти Безлюдівської селищної ради (62489, Харківська обл., с. Безлюдівка, вул. Зміївська, буд. 48, ЄДРПОУ 44094653) та фізичною особою-підприємцем Чмілем Родіоном Олександровичем ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Визнано недійсною додаткову угоду № 4 від 04.11.2024 року до договору про закупівлю товарів № 10 від 19.01.2024 року укладену між Відділом освіти Безлюдівської селищної ради (62489, Харківська обл., с. Безлюдівка, вул. Зміївська, буд. 48, ЄДРПОУ 44094653) та фізичною особою-підприємцем Чмілем Родіоном Олександровичем ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Стягнуто з фізичної особи-підприємця Чміля Родіона Олександровича на користь Безлюдівської селищної ради  - 88 453,25 грн.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця Чміля Родіона Олександровича на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
Стягнуто з Відділу освіти Безлюдівської селищної ради на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
В частині стягнення суми у розмірі 0,20 грн. відмовлено.
Фізична особа - підприємець Чміль Родіон Олександрович з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі № 922/2123/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Харківської окружної прокуратури відмовити повністю. Стягнути з позивача на користь апелянта - Фізичної особи-підприємця Чміля Родіона Олександровича понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що: 
- спір розглянуто за участі неналежного позивача. Так, оспорювані прокурором додаткові угоди №3 та №4 до договору №10 від 19.01.2024 року були укладені між Відділом освіти Безлюдівської селищної ради як окремою юридичною особою та ФОП Чміль Р.О. Визначений прокурором позивач - Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області не є ні правонаступником Відділу освіти Безлюдівської селищної ради, ані стороною (замовником) за договором про закупівлю товарів №10 від 19.01.2024 року, відповідно Безлюдівська селищна рада є неналежним позивачем у цій справі;
- обставин, які б свідчили про невиконання або неналежне виконання Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області, яка є самостійними юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави, пов`язаних із раціональним та ефективним використанням державних коштів, окрім отримання в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листа від 22.05.2025 року (на який Безлюдівською селищною радою невідкладно 27.05.2025 року було надане відповідь про те, що Відділ освіти Безлюдівської селищної ради є окремою юридичною особою та порекомендувала прокурору звернутися саме на адресу відділу освіти) та факту не звернення позивача з позовом протягом лише 22 календарних днів, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання цим органом своїх функцій із захисту інтересів держави. Таким чином, вказане свідчить про відсутність правових підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді;
- звертає увагу на неналежності/неефективності обраного прокурором способу захисту порушеного права, зокрема, щодо визнання недійсним правочину без обов`язкового застосування двосторонньої реституції;
- порушення норм матеріального права полягає у незастосуванні до спірних правовідносин приписів Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178;
- безпідставно проігноровано (не надано належної правової оцінки) доказам у справі, а саме довідкам ТПП;
- неврахування при вирішенні судом першої інстанції питання про застосування правових підстав для визнання недійсності оскаржуваних додаткових угод;
- суд послався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22. Разом з тим, відповідні висновки не є актуальними у даній справі. При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду ухвалою від 29.01.2025 року у cправі №920/19/24, у зв`язку з наявністю підстав для відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22, висновок визначений як помилковий та, не погоджуючись з позицією, викладеною у вказаному рішенні Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22, передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 для розгляду справи №922/2123/25 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Чміль Родіона Олександровича на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/2123/25. Встановлено строк прокурору, позивачу та відповідачу-1 для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на "03" грудня 2025 р. о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132 .
Від Фізичної особи - підприємця Чміль Родіона Олександровича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, якому він просить надати можливість представнику ФОП Чміля Родіона Олександровича адвокату Кладовщиковій О.В. взяти участь у судовому засіданні у справі №922/2123/25, яке призначено на 03.12.2025 о 10:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та в усіх наступних судових засіданнях, що призначатимуться по вищевказаній справі. (вх.№12979 від 07.11.2025).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.25 клопотання Фізичної особи - підприємця Чміль Родіона Олександровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №922/2123/25 задоволено.
Через підсистему “Електронний суд” 10.11.2025 від Харківської окружної  прокуратури отримано відзив на апеляційну скаргу (вх. 13028), в якому прокуратура вважає доводи відповідача-2 наведені у апеляційній скарзі є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Прокуратура вказує, що:
- у даній справі Відділ освіти Безлюдівської селищної ради є стороною оспорюваного правочину та, як наслідок, порушником інтересів держави, а тому, визначення відділу освіти як позивача у даній справі суперечило б принципу розумності;
- на переконання прокуратури, наразі правильно визначено склад учасників у справі №922/2123/25 та в повному обсязі виконано вимоги статті 23 Закону України “Про прокуратуру”;
- відповідачами у даній справі не надано жодних доказів на спростування доводів прокурора, зокрема щодо відсутності підстав для зміни ціни на одиницю товару на 29,5% від ціни визначеної у договорі;
- оскільки прокурором у позові порушується питання недійсності спірних додаткових угод, в той час як ФОП Чміль Р.О. отримало оплату на загальну суму 88 453,45 грн за товар, який фактично не було поставлено, то відповідно є неможливим застосування реституції у даному випадку.
12.11.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2123/25.
Через підсистему “Електронний суд” 12.11.2025 від Безлюдівської селищної ради надійшли письмові пояснення (вх. 13203), в яких вона просить Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
18.11.2025 від Відділу освіти Безлюдівської селищної ради (вх. 13360) надійшли додаткові матеріали про долучення повноважень та внесення відомостей про учасника справи.
Через підсистему “Електронний суд” 20.11.2025 від Відділу освіти Безлюдівської селищної ради надійшли додаткові пояснення у справі (вх.13488), в яких він просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/2123/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Харківської окружної прокуратури відмовити повністю.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 розгляд справи відкладено на 17 грудня 2025 року о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, проспект  Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132. Ухвалено провести судове засідання у справі №922/2123/25 в режимі відеоконференції за участі представника ФОП Чміля Родіона Олександровича адвоката Кладовщикової О.В.
В судовому засіданні 17.12.2025 представник відповідача-1 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити. Представник відповідача-2 оголосив, що підтримує позицію апелянта з підстав викладених у письмових поясненнях.
Присутній в залі суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Позивач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим йому  процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з`явився, свого повноважного представника не направили, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх в судовому засіданні уповноважених представників учасників справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про таке.
З метою забезпечення захисту інтересів держави у бюджетній сфері при використанні бюджетних коштів під час здійснення закупівель товарів, робіт чи послуг Харківською окружною прокуратурою проведено вивчення інформації оприлюдненої в електронній системі публічних закупівель “Prozorro” (https://prozorro.gov.ua).
Встановлено, що за результатами проведеної закупівлі UA-2024-01-12-010944-a 19.01.2024 року Відділом освіти Безлюдівської селищної ради з ФОП Чміль Родіоном Олександровичем було укладено договір №10 про закупівлю товарів “Код ДК 021:2015 09110000-3 — Тверде паливо (пелети паливні з деревини)”. (далі - договір).
Відповідно до п.1.1. договору, продавець зобов`язується поставити покупцеві товари, а саме тверде паливо (код ДК 021:2015 - 09110000-3) (пелети паливні з деревини), зазначене в додатку 1 до цього договору в обсягах і порядку, передбачених договором, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.
Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п.1.3.договору).
Продавець гарантує, що товар не обтяжений ніякими зобов`язаннями перед третіми особами (в тому числі не є об`єктом застави), судових справ щодо товару немає і по відношенню до нього не існує ніяких обставин, що обмежують можливість його використання покупцем (п.1.4. договору).
Відповідно до п.3.1. договору, загальна сума цього договору становить 881144,00 грн.
Загальна сума цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. У покупця виникають бюджетні зобов`язання за цим договором виключно у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань (п.3.2. договору).
Бюджетні зобов`язання виникають у межах кошторисних призначень. Подальше виникнення зобов`язань буде збільшуватися відповідно до кошторисних призначень та регламентуватися шляхом укладення додаткових угод, але в будь-якому разі не може перевищувати загальної суми договору (п.3.3. договору).
Відповідно до п.5.1. договору строк (термін) поставки (передачі) товарів: до 29.02.2024 року.
Згідно з п.11.5. договору, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України. Істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) Особливостей, визначених Постановою КМУ №1178, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; сторони можуть внести зміни до договору у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника, в такому випадку ціна договору зменшується в залежності від зміни таких обсягів;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладенню договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; сторони можуть внести зміни до договору у випадку покращення якості предмета договору за умови, що така зміна не призведе до зміни предмета договору та відповідає тендерній документації в частині встановлення вимог та функціональних характеристик до предмета закупівлі і є покращенням його якості;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у різі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; строк дії Договору та виконання зобов`язань щодо виконання робіт може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сичи, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі. Форма документального підтвердження об`єктивних обставин визначається Замовником з дотриманням законодавства;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); сторони можуть внести зміни до договору у разі погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг). Сума договору зменшуються пропорційно узгодженому зменшенню ціни; зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування; сторони можуть внести зміни до договору у разі зміни згідно із законодавством ставок податків і зборів, які мають бути включені до ціни договору, та/або зміною умов щодо надання пічьг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку з зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування. Зміна ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку з зміною системи оподаткування може відбуватися як в бік збільшення, так і в бік зменшення, сума договору може змінюватися в залежності від таких змін без зміни обсягу закупівлі;
6) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку “на добу наперед”, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; сторони можуть внести зміни до договору у разі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, регульованих цін (тарифів) і нормативів;
7) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.
Згідно з додатком №1 до договору №10 від 19.01.2024 року ціна за 1 тонну пелет палевних з деревини визначена у 6479 грн.
Додатковою угодою №1 від 19.01.2024 року сторони вирішили викласти пункт 5.1. договору в наступній редакції: “ 5.1. Строк (термін) поставки (передачі) товарів: до 31.12.2024 року”.
Додатковою угодою №2 від 25.01.2024 року сторони на підставі підпункту 4 пункту 19 Особливостей, а саме: продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, викласти пункт 5.1. договору в наступній редакції: “ 5.1. Строк (термін) поставки (передачі) товарів: до 31.12.2024 року”.
Додатковою угодою № 3 від 03.04.2024 року до договору про закупівлю товарів № 10 від 19.01.2024 року сторони виклали специфікацію додатку 1 до договору у наступній редакції, зокрема зазначено, що ціна за 1 тонну пелет палевних з деревини визначена за 89,84 т у розмірі 6 479,00 грн. (загальна ціна 582    073,36 грн.), за 41,781313 т у розмірі 7158,00 грн. (загальна ціна 299    070,64 грн.) загальна ціна становить 881    144,00 грн.
Збільшено на 9,5 % від ціни визначеної у договорі.
Додатковою угодою № 4 від 04.11.2024 року сторони виклали специфікацію додатку 1 до договору у наступній редакції, зокрема зазначено, що ціна за 1 тонну пелет палевних з деревини визначена за 89,84 т у розмірі 6    479,00 грн. (загальна ціна 582    073,36 грн.), за 32,507678 т у розмірі 9200,00 грн. (загальна ціна 299    070,64 грн.) загальна ціна становить 881 144,00 грн.
Збільшено на 29,5 % від ціни визначеної у договорі.
Відділом освіти відповідно до актів прийому передачі протягом 2024 року прийнято пелети паливні з деревини та сплачені кошти, зокрема:
- відповідно до видаткової накладної № 10 від 24.01.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 11,98 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 77 618,42 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 11 від 26.01.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 7,2 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 46 648,80 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 12 від 29.01.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 11,95 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 77 424,05 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 14 від 01.02.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 9,66 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 62 587,14 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 16 від 07.02.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 12,15 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 78 719,85 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 17 від 15.02.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 11,68 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 75 674,72 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 18 від 20.02.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 11,12 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 72 046,48 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 19 від 01.03.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 11,62 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 75 285,98 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 19 від 25.03.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 2,48 тонн за ціною 6479 грн. за 1 тонну на загальну суму 16 067,92 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 53 від 13.11.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 10,55 тонн за ціною 9200 грн. за 1 тонну на загальну суму 97 060,00 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 55 від 18.11.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 6,34 тонн за ціною 9200 грн. за 1 тонну на загальну суму 58 328,00 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 56 від 26.11.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 6,48 тонн за ціною 9200 грн. за 1 тонну на загальну суму 59 616,00 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 57 від 29.11.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 6,09 тонн за ціною 9200 грн. за 1 тонну на загальну суму 56 028,00 грн.;
- відповідно до видаткової накладної № 59 від 09.12.2024 прийнято пелети паливні з деревини в обсязі 3,0477 тонн за ціною 9200 грн. за 1 тонну на загальну суму 28 038,64 грн.
Здійснення оплати за вищевказаними видатковими накладними підтверджується платіжними інструкціями № 90 від 30.01.2024 р., № 94 від 02.02.2024, № 95 від 02.02.2024, № 104 від 07.02.2024, № 1120 від 12.02.2024, № 157 від 19.02.2024, № 162 від 26.02.2024, № 221 від 05.03.2024, № 330 від 28.03.2024 р., № 1561 від 25.11.2024 р., № 1562 від 25.11.2024 р., № 1583 від 28.11.2024, № 1585 від 03.12.2024, № 1644 від 16.12.2024 оплату за товар за вищезазначеним Договором та додатковими угодами.
Щодо здійснення прокуратурою представництва інтересів держави та належного визначення позивачів у цій справі
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 1 статті 24 Закону України “Про прокуратуру” визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством (ч.7 ст.24 Закону України “Про прокуратуру”).
Відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява №61517/00, пункт 27).
Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009 року, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): “Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”.
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 року №1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України “Про прокуратуру”.
Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суд.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття “інтерес держави”.
В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.
Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
У даному випадку, як зазначив прокурор, звертаючись до суду з позовом, укладені додаткові угоди суперечать вимогам законодавства та призведуть до протиправного фінансування видатків місцевого бюджету на суму 88 453,45 грн, порушують фінансово-економічні основи держави і можуть спричинити істотну шкоду її інтересам. Порушення процедури державних закупівель та укладення відповідних договорів унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і створює загрозу інтересам держави у подальшому. Таким чином у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.
Згідно з ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Статтею 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (зі змінами та доповненнями) визначено статус сільських, селищних, міських рад, як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з ч.ч. 1, 9 ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Сільські, селищні, міські ради мають печатки із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, рахунки в установах банків України.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1 ст. 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
За ст. 18-1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Відповідно до розділу 1 Положення про відділ освіти Безлюдівської селищної ради, затвердженого рішенням Безлюдівської селищної ради від 23.02.2022 року відділ освіти фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету та є розпорядником місцевого бюджету нижчого рівня, видатки на утримання відділу освіти встановлюються селищною радою.
Відділ освіти підзвітний та підконтрольний селищній раді.
Таким чином, Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області є органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах.
Отже органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах як сторона договору та розпорядник коштів місцевого бюджету територіальної громади є Безлюдівська селищна рада.
Підставою для представництва інтересів держави у даному випадку є нездійснення уповноваженим органом - Безлюдівською селищною радою, захисту інтересів держави, а саме невжиття нею заходів цивільно-правового характеру щодо примусового повернення бюджетних коштів у сумі 88 453,45 грн.
Харківською окружною прокуратурою на адресу Безлюдівської селищної ради 22.05.2025 року направлено листа в порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування для їх стягнення.
У відповідь Безлюдівська селищна рада листом від 27.05.2025 року зазначила, що Відділ освіти Безлюдівської селищної ради є окремою юридичною особою та порекомендувала прокурору направити відповідний лист саме на адресу відділу освіти.
Таким чином, наміру Безлюдівської селищної ради самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення коштів за вказаних обставин не простежується.
Водночас, прокурором здійснені всі можливі заходи щодо повідомлення уповноваженого органу про виявлені порушення законодавства та можливості захистити інтереси територіальної громади в судовому порядку.
За таких умов, бездіяльність уповноваженого державного органу щодо звернення до суду з позовом вказує на нездійснення цим органом захисту інтересів держави та є підставою для представництва прокурором в суді інтересів держави в даному випадку.
У постанові від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду, надаючи висновок щодо застосування приписів статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, вказала, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме, подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави тощо), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
З огляду на вишевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України “Про прокуратуру” та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, на загальних підставах визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правомірно визначив у якості позивача Безлюдівську селищну раду.
Щодо суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 
Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Закон України “Про публічні закупівлі” визначає правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У статті 1 Закону України “Про публічні закупівлі” зазначено, що договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частинами першою, другою статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 вирішила питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі” збільшувати ціну товару більш, ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що із системного аналізу наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України “Про публічні закупівлі” вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону України “Про публічні закупівлі”, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Тобто, з огляду на вищевикладену позицію Великої Палати Верховного Суду, ціна за одиницю товару могла бути збільшена лише на 10% протягом дії Договору, та лише у випадку, визначеному ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” - у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Суд першої інстанції, аналізуючи укладені між Відділом освіти Безлюдівської селищної ради та ФОП Чміль Родіоном Олександровичем додаткові угоди №3 від 03.04.2024 року та №4 від 04.11.2024 року до договору встановив, що вказаними додатковими угодами передбачено збільшення ціни за одиницю товару понад 10% від ціни за одиницю товару, що була визначена сторонами в основному договорі за результатами процедури закупівлі, що суперечить вищенаведеним вимогам Цивільного кодексу України та Закону України “Про публічні закупівлі”, а відтак такі додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними як такі, що не відповідають вимогам п.2 ч.5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі”.
Проте, колегія суддів наразі не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, Указом Президента України №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє станом на сьогоднішній день.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Ці особливості встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель (далі - закупівлі) товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі” (далі - замовники), із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (пункт 1).
З преамбули договору №10 від 19.01.2024 року вбачається, що його укладено між відповідачами у даній справі у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Оскаржувана додаткова угода №3 укладена 03.04.2025 року в преамбулі якої вказано, що її укладено керуючись пунктом 2 ст. 19 Особливостей. Додаткова угода №4 укладена 04.11.2024 року в преамбулі якої також вказано, що її укладено керуючись пунктом 2 ст. 19 Особливостей.
Пунктом 19 вказаних Особливостей передбачено, що істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема за пунктом 2: погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
Таким чином, як станом на момент укладення договору так і станом на момент укладення додаткових угод №3 та №4 обмеження, що загальне збільшення ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, як і обмеження щодо зміни ціни 1 раз на 90 днів – не діяли. 
Суд першої інстанції, аналізуючи укладені між Відділом освіти Безлюдівської селищної ради та ФОП Чміль Родіоном Олександровичем додаткові угоди №3 від 03.04.2024 року та №4 від 04.11.2024 року до договору, суд встановив, що вказаними додатковими угодами передбачено збільшення ціни за одиницю товару понад 10% від ціни за одиницю товару, що була визначена сторонами в основному договорі за результатами процедури закупівлі, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України та Закону України “Про публічні закупівлі”.
У той час, оскаржувані додаткові угоди укладались керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, за якою надано право вносити зміни у договір щодо ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Місцевий господарський суд, на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання додаткових угод недійсними. Невідповідність додаткових угод приписам п.2 ч.5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі” не свідчить, про їх відповідають приписам Особливостей згідно яких договір та додаткові угоди укладались. 
Законодавчо-нормативно визначено, що зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає вичерпного переліку органів чи документів, які можуть підтверджувати факт коливання цін на ринку. Тому довідки торгово-промислових палат, біржові довідки, аналітика Держстату чи інші офіційні документи можуть визнаватися належними доказами. 
У цьому контексті КГС ВС у постанові від 18.06.2021 року у справі №927/491/19 підкреслив, що оцінюючи правомірність зміни істотних умов договору, суди повинні виходити з усіх наявних доказів ринкових коливань у відповідний період, а не відкидати одні документи без надання альтернативних. 
Укладаючи додаткову угоду №3 від 03.04.2024 року сторони керувались ціновими довідками №35/24 від 19.01.2024 року та №133/24 від 28.02.2024 року Харківської торгово-промислової палати. 
Укладаючи додаткову угоду №4 від 04.11.2024 року сторони керувались ціновою довідкою №1346/24 від 31.10.2024 року Харківської торгово-промислової палати. 
Суд першої інстанції відхиляючи вказані довідки вказав, що вони не містять даних щодо середньозваженої ціни на пелети паливні з деревини станом на календарні періоди та не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов договору.
Разом з тим, необхідно врахувати, що обґрунтування для зміни істотних умов договору не належить до повноважень відповідної установи, яка формує довідку. Повноваження щодо обґрунтованості підстав для внесення змін до договору належать сторонам договору і вчиняються за результатом аналізу інформації, що містить довідка.
У той час, наявні в матеріалах справи цінові довідки Харківської торгово-промислової палати, на підставі, зокрема, яких були укладені оскаржувані додаткові угоди до договору щодо зміни ціни за одиницю товару, містять дані щодо вартості пелет паливних з деревини на момент укладання договору, тобто станом на 19.01.2024 року, на 28.02.2024 року та на 31.10.2024 року. 
Посилання, що у вказаних довідках відсутні дані щодо середньозваженої ціни на пелети паливні з деревини, спростовується самими довідками. Зокрема в них усіх зазначається, що рівень роздрібних цін (з урахуванням ПДВ або кінцева ціна реалізації) складає діапазон, зокрема за довідкою №35/24: з 6500,00 – 11676,00 грн/т. Тобто з наданої інформації можливо чітко встановити середньозважену ціну за товар.
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів вважає, що довідки Харківської торгово-промислової палати є належним та допустимим доказом у справі, а суд першої інстанції, визнавши довідки ТПП “інформаційними” та не надаючи їм доказового значення, не маючи будь-якого належного контрдоказу, фактично порушив у даній справі принцип змагальності.
У своїй постанові від 29.03.2019 року у справі №826/6926/17 Верховний Суд зазначив, що довідки торгово-промислової палати, яка є повноважними органами, що має право, зокрема здійснювати моніторинг цін та визначати вартість товару, містять інформацію щодо ціни на певні матеріали (товар), на певну дату, а отже з аналізу наявної в них інформації та ціни за одиницю продукції визначеної у договорах, укладених між позивачем та відповідачем, можна прослідкувати динаміку цін, а отже встановити її рух у бік збільшення чи зменшення та встановити факт наявності коливання ціни.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що спірні додаткові угоди укладено з додержанням приписів чинного законодавства, а підстави для визнання їх недійсними відсутні.
Щодо вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця Чміля Родіона Олександровича на користь Безлюдівської селищної ради 88 453,45 грн, то оскільки колегія суддів дійшла висновку про правомірність укладення додаткових угод, з урахуванням яких здійснювались оплати за договором, правові підстави для стягнення таких коштів відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення визначені ст.277 ГПК України.
Так, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції базуються на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарги підлягає задоволенню, рішення по справі скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, необхідно здійснити перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. 
Оскільки апеляційним господарським судом була задоволена апеляційна скарга відповідача-2 та відмовлено у задоволенні позову, понесені апелянтом судові витрати покладаються на прокуратуру, яка була ініціатором даного судового провадження.
При цьому апеляційним господарським судом враховані правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.10.2022 у справі №923/199/21, згідно яких звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Чміля Родіона Олександровича задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/2123/25 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Стягнути з Харківської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ: 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України, код 820172, рахунок UA178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) на користь фізичної особи-підприємця Чміля Родіона Олександровича ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) 10900,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Видати наказ.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.12.2025.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           О.В. Плахов  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко