ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                     
03 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 299/352/20
провадження № 61-8551 св 25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Суязова Галина Василівна, 
відповідач -ОСОБА_2 , 
представник відповідача - адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області 
від 19 жовтня 2022 року у складі судді Кашуби А. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Мацунича М. В., Кожух О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.
Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 . 
Він звернувся із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги, але нотаріус повідомила, що спадкодавець ОСОБА_3 залишила заповіт від 26 жовтня 2018 року. Зі змісту копії заповіту він дізнався, що заповідач ОСОБА_3 все належне майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своєму сину, тобто його рідному брату.
Зазначав, що заповіт від 26 жовтня 2018 року, складений і посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстрованого в реєстрі за № 907, вважає недійсним, так як у заповіті не викладена воля заповідача, оскільки остання, не будучи писемною на українській мові, не могла особисто у віці 70 років та за два з половиною місяці до своєї смерті виконати рукописну частину заповіту та підпис таким особливим чином, а саме надзвичайно старанно, з нехарактерним для такого віку чітким почерком, каліграфією і мовою підписання - українською (характерна ознака - буква «і» у підписі). Померла спадкодавець ОСОБА_3 була етнічною угоркою, навчалась в угорській школі, за свого життя у всіх сферах (побут, сім`я, офіційне спілкування) розмовляла, читала та писала виключно на угорській мові. Тобто ОСОБА_3 була неписьменною на українській мові, а рукописна частина, підпис (читається як «Гомокі») у заповіті виконані українською мовою.
Позивач указував, що ОСОБА_4 , брат померлої, повідомив йому, що вони із сестрою ( ОСОБА_3 ) раніше, у вересні-жовтні 2011 року, при оформленні спадкових прав у приватного нотаріуса Богаш Н. Я. користувалися під час вчинення нотаріальних дій послугами перекладача з угорської мови ОСОБА_5 , про що нотаріусом заносився відповідний запис у документи спадкової справи.
Згідно з правил вчинення нотаріальних дій, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.
Позивач посилався на частину другу статті 1248 ЦК України, за вимогами якої заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки вважає, що оспорюваний заповіт заповідачем не підписувався, у ньому відсутнє волевиявлення заповідача, а тому такий заповіт має бути визнаний судом недійсним.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд його позовні вимоги задовольнити.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду 
від 29 квітня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним заповіт, складений у м. Виноградів від імені ОСОБА_3 
26 жовтня 2018 року, записаний і посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстрований 
у реєстрі за № 907. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Судові рішення мотивовані тим, що заповіт, складений нотаріусом від імені 
ОСОБА_3 , підписано не особисто ОСОБА_3 а іншою особою, так як ОСОБА_3 не вміла грамотно писати українською мовою, її похилий вік вплинув на характер її почерку, що явно послідковується у поданих позивачем зразках (почерк некаліграфічний та виклад неграмотний). Експерт за результатами судової почеркознавчої експертизи дійшов до висновку про те, що «підпис від імені 
ОСОБА_3 у двох примірниках заповіту, які 26 жовтня 2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу 
Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 907, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Рукописні тексти у двох примірниках заповіту, які 26 жовтня 2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 907, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.» 
При цьому, суд вказав, що ОСОБА_3 не володіла українською мовою на тому рівні, на якому вона б могла зрозуміти текст заповіту, складеного нотаріусом, так як ОСОБА_3 була етнічною угоркою, рідною мовою і мовою її побутового спілкування була угорська, вона проживала у місці компактного проживання етнічних угорців, коло її спілкування було переважно угорськомовне, ОСОБА_3 навчалася в навчальних закладах із угорською мовою навчання, вела листування на угорській мові, брала участь у інших нотаріальних діях за участі перекладача з угорської мови.
Проте, посвідчувальний напис про виконання процедури перекладу тексту заповіту на угорську мову відсутній. Це означає, що визначена пунктом 10 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) процедура не була застосована та виконана нотаріусом. 
Процедуру, передбачену пунктом 5 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусом не застосовано. Про факт підписання заповіту іншою особою, причини неможливості заповідача власноручно підписати заповіт, у тексті документу не зазначено. Посвідчувальний напис про це відсутній.
Апеляційний суд зазначив, що доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
09 червня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Пересоляк О. С., 
із застосуванням засобів поштового зв`язкузвернувся до Верховного Суду (надійшла 07 липня 2025 року) із касаційною скаргою на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2025 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Пересоляка О. С., про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено й поновлено цей строк, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 299/352/20 із Виноградівського районного суду Закарпатської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У серпні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Пересоляка О. С., мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у відповідних постановах Верховного Суду.
Вказує, що суд ухвалив судове рішення про задоволення позову на підставі недопустимого доказу, а саме висновку експерта від 14 липня 2021 року, так як він зроблений без належного дослідження необхідних і достатніх зразків почерку і підпису спадкодавця та є таким, що суперечить матеріалам справи.
Крім того, у порушення вимог частини п`ятої статті 104 ЦПК України в ухвалі районного суду від 07 вересня 2020 року про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі суд не попередив експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, тому вказана експертиза призначена з порушенням процесуального законодавства.
Відповідно до реєстру методик одна з трьох методик, які застосовував експерт при проведенні зазначеного дослідження, це методика проведення судових експертиз за реєстраційним кодом 1.1.16 «Ідентифікаційні ознаки почерку», не застосовується 
з 2016 року. 
Вказує, що відповідач скористався своїм правом, замовив та отримав висновок спеціаліста від 16 квітня 2024 року № 28, згідно з яким оскаржуваний заповіт підписаний ОСОБА_3 , тому він подав до апеляційного суду клопотання про призначення повторної судової експертизи та долучення доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, 
в якому просив: надати йому додатковий строк на долучення доказів та долучити до матеріалів справи оригінали листів, конвертів та висновок спеціаліста від 16 квітня 2024 року № 28. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 квітня 
2025 року у задоволенні його клопотання про призначення повторної відповідної судової експертизи та долучення доказів відмовлено, оскільки встановити достовірно належність почерку на текстах листів та конвертів неможливо і відповідач не обґрунтовував, чому такі докази з поважних причин, що не залежали від нього, не могли бути надані суду першої інстанції. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні повторного клопотання відповідача про призначення повторної судової експертизи також відмовлено.
Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у призначенні повторної експертизи, належним чином не мотивував аргументи та підстави, викладені у клопотаннях. 
Зазначає, що заповіт був складений з дотриманням вимог чинного законодавства щодо його форми та посвідчення, а позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що його мати в силу свого віку (70 років) не здатна була власноручно підписати оспорюваний заповіт. Його мати частково володіла російською мовою, а доводи позову і висновки суду, що мати взагалі не розуміла українську мову і нею не спілкувалася є помилковим. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив від представника 
ОСОБА_1 - адвоката Суязової Г. В., на касаційну скаргу, в якому зазначається, що доводи касаційної скарги є безпідставними, зводяться до незгоди із висновком, який здійснив експерт на підставі досліджених доказів, а тому вказане є переоцінкою доказів. Зазначає, що оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими, ухвалені із дотриманням норм матеріального та процесуального права, з урахуванням оцінки всіх наявних доказів, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 і яка була рідною матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На день смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло нерухоме майно.
Спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Берегівського (Виноградівського) районного нотаріального округу Юска Н. М., № 10-2019.
ОСОБА_1 у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Юска Н. М. із заявою про прийняття спадщини та дізнався про наявність заповіту від 26 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_3 все своє майно заповідала своєму синові, а його рідному брату -  ОСОБА_2 .
У грудні 2019 року  ОСОБА_1  отримав поштою копію позовної заяви про визнання часток померлих у спільному майні від 18 листопада 2019 року, поданий до Виноградівського районного суду його братом ОСОБА_2 . До матеріалів позову ОСОБА_2 було додано копію заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу 
Юска Н. М., 26 жовтня 2018 року за реєстровим номером 907.
Висновком експерта Закарпатського відділення Львівського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 14 липня 2021 року 
№ 9439 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у двох примірниках заповіту, 
які 26 жовтня 2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 907, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.
Рукописні тексти у двох примірниках заповіту, які 26 жовтня 2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 907, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: 1) Застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) Судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) 
Суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
Касаційна скаргапредставника ОСОБА_2 - адвоката Пересоляка О. С., задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 і яка була рідною матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На день смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло нерухоме майно.
Спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Берегівського (Виноградівського) районного нотаріального округу Юска Н. М., № 10-2019.
ОСОБА_1 у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Юска Н. М. із заявою про прийняття спадщини та дізнався про наявність заповіту, яким ОСОБА_3 все своє майно заповідала своєму синові, 
а його рідному брату -  ОСОБА_2 .
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (статті 1233,1234 ЦК України).
Підстави недійсності заповіту встановлені статтею 1257 ЦК України.
Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Загальні вимоги щодо нотаріального посвідчення правочинів визначено 
статтею 209 ЦК України. Так, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.
Зокрема, відповідно до частини четвертої статті 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Крім того, вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення встановлено іншими актами цивільного законодавства.
Так, процедуру вчинення нотаріальних дій (у тому числі посвідчення заповітів) детально врегульовано нормами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.
Відповідно до пункту 5 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.
Аналогічно така ситуація врегульована частиною четвертою статті 207 ЦК України 
за якою, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Відповідно до пункту 10 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.
Суд першої інстанції, дослідивши оригінал заповіту, наданого приватним нотаріусом Берегівського (Виноградівського) районного нотаріального округу Юска Н. М., встановив, що заповіт складено 26 жовтня 2018 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На цю дату ОСОБА_3 виповнилося 69 років. За змістом заповіту, заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 , до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса 
о 16-05 годині. Особу її встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт посвідчено 
26 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Юска Н. М., зареєстровано в реєстрі за № 907. Послуги перекладача з угорської чи іншої мови на українську під час складання та посвідчення заповіту не надавалися.
У заповіті на підставі статті 1248 ЦК України виконано рукописний текст: «Текст заповіту надруковано нотаріусам з моїх слів вірно та відповідає моїй точній волі». 
У заповіті міститься підпис від імені заповідача «Гомокі» та прізвище з ініціалами прописом « ОСОБА_3 »
Позивач, заперечуючи вказане, на підтвердження заявлених позовних вимог зазначав, що ОСОБА_3 була етнічною угоркою, народилася та проживала у населеному пункті, місці компактного проживання етнічних угорців на Закарпатті, що підтверджується показання свідка ОСОБА_4 який є рідним братом ОСОБА_3 , відповіддю начальника відділу освіти від 23 січня 2020 року № 01-10/28, відповіддю 
в. о. директора школи Годван Н. від 27 січня 2020 року № 05-12/02, класним журнал 10-В класу середньої школи № 3 м. Виноградова на 1965-1966 роки, що ОСОБА_3 навчалася в угорськомовних навчальних закладах, де викладалася російська мова. Лише як предмет викладалася «українська мова», але як усно, так і письмово      ОСОБА_3 українською мовою не володіла.
Суди встановили, що ОСОБА_3 брала участь у вчиненні нотаріальних дій, а саме оформлення спадщини, що відкрилася на день смерті її матері у приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н. Ю., де для вчинення нотаріальних дій за участі ОСОБА_3 нотаріусом було залучено перекладача з угорської мови ОСОБА_5 у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 українською мовою не володіла, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2011 року, посвідченими приватним нотаріусом з якого вбачається, що усний переклад тексту документа з української мови та угорську зроблено перекладачем.
Висновком експерта Закарпатського відділення Львівського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 14 липня 2021 року 
№ 9439 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у двох примірниках заповіту, 
які 26 жовтня 2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 907, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.
Рукописні тексти у двох примірниках заповіту, які 26 жовтня 2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 907, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що заповіт, складений нотаріусом від імені ОСОБА_3 , підписано не особисто ОСОБА_3 а іншою особою, так як ОСОБА_3 не вміла грамотно писати українською мовою, її похилий вік вплинув на характер її почерку, що явно прослідковується у поданих позивачем зразках (почерк некаліграфічний та виклад неграмотний), експерт за результатами судової почеркознавчої експертизи прийшов до висновку про те, що «підпис від імені ОСОБА_3 у двох примірниках заповіту, які 26 жовтня 2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 907, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Рукописні тексти у двох примірниках заповіту, які 26 жовтня 2018 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., зареєстровані в реєстрі за № 907, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.» 
При цьому, суд вірно вказав, що ОСОБА_3 не володіла українською мовою на тому рівні, на якому вона б могла зрозуміти текст заповіту, складеного нотаріусом, так як ОСОБА_3 була етнічною угоркою, рідною мовою і мовою її побутового спілкування була угорська, вона проживала у місці компактного проживання етнічних угорців, коло її спілкування було переважно угорськомовне, ОСОБА_3 навчалася в навчальних закладах із угорською мовою навчання, вела листування на угорській мові, брала участь у інших нотаріальних діях за участі перекладача з угорської мови.
Проте, посвідчувальний напис про виконання процедури перекладу тексту заповіту на угорську мову, відсутній. Це означає, що визначена пунктом 10 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 процедура не була застосована та виконана нотаріусом. 
Процедуру, передбачену пунктом 5 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусом не застосовано. Про факт підписання заповіту іншою особою, причини неможливості заповідача власноручно підписати заповіт, у тексті документу не зазначено. Посвідчувальний напис про це відсутній.
Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували правові висновки, викладені у відповідних постановах Верховного Суду, є безпідставні, оскільки у наведених справах та у справі, що переглядається, різні фактичні обставини, а відповідно це впливає на доказування вимог.
Посилання касаційної скарги на те, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної відповідної судової експертизи та долучення до справи доказів, є безпідставними, так як суд апеляційної інстанції в ухвалах від 10 квітня 2025 року та від 29 квітня 2025 року надав належну правову оцінку, вказавши, що при проведенні судової експертизи під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони мали можливість надавати оригінали документів для дослідження судовим експертом, де судовим експертом досліджувалися зразки підпису заповідачки, наявні на документах, доступ до яких не має жодна із сторін спору і які є достовірними зразками підпису заповідачки, тому встановити достовірно належність почерку на текстах листів та конвертів є неможливо і відповідач не обґрунтовував, чому такі докази з поважних причин, що не залежали від нього не були надані суду першої інстанції. 
При цьому експертна установа просила суд, а суд повідомив сторони про наданні таких доказів і відповідач надавав певні докази (т. 1, а. с. 155-164).
Судові рішення апеляційного суду про відмову у прийнятті на стадії апеляційного розгляду нових доказів та призначенні повторної експертизи повністю відповідають вимогам статті 367 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції. 
Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції надсилав відповідачу копію клопотання позивача про призначення експертизи із зазначенням експертної установи та переліку конкретних запитань, що ставляться експерту (а. с. 90-93, т. 1). Проте, відповідач не скористався своїми процесуальними правами при призначенні експертизи, про порушення яких заявляє. Ухвалу суду про призначення експертизи з цього приводу сторона відповідача не оскаржувала. 
При цьому безсумнівним є те, що відповідач почав проявляти активність у збиранні доказів і просити про призначення відповідної повторної експертизи лише після того, як районний суд задовольнив позов. Жодних мотивованих, обґрунтованих доводів неможливості подання доказів при розгляді справи в суді першої інстанції чи заявити клопотання про проведення повторної експертизи відповідач, який на підставі договору про надання правової допомоги користувався послугами професійного адвокат (т. 1, а. с. 125-131), не надав. Зазначене є порушенням вимог ЦПК України щодо темпоральності подання та розкриття доказів й участі у змагальному процесі.   
Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що районний суд, призначаючи 07 вересня 2020 року судову почеркознавчу експертизу, у порушення вимог частини п`ятої статті 104 ЦПК України в ухвалі попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (т. 1, а. с. 151-153).
Разом з тим з висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14 липня 2021 року № 9439 чітко убачається, що експерт ОСОБА_6 під особистий розпис попереджений про відповідальність за завідомо неправильний висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за статтями 384, 385 КК України (т. 1, а. с. 236-239).
З огляду на вимоги частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав.   
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваних судових рішеннях, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судами, а переоцінювати докази Верховний Суд не може в силу закону. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат за подання відповідної касаційної скарги Верховним Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргупредставника ОСОБА_2 - адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича, залишити без задоволення.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 
2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                             Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                       І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк