ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 грудня 2025 року                     
м. Київ
 
справа № 751/8510/23
провадження № 61-12822св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач-  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Чернігівська міська рада,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Кулініч Катериною Валеріївною, на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 квітня 2024 року у складі судді Овсієнко Ю. К. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 01 серпня 2024 рокуу складі колегії суддів: Скрипки А. А., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
02 жовтня 2023 року Кулініч К. В. звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження земельною ділянкою (витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації прав власності).
Просила суд:
зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0813 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом звільнення земельної ділянки; 
визнати рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів від 22 березня 1995 року № 62 незаконним та скасувати його; 
визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧН, виданий виконкомом Чернігівської міської ради 22  березня 1995 року та зареєстрований в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 123.
07 березня 2024 року представник ОСОБА_2 подав клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання рішення виконкому Чернігівської міської ради незаконним та його скасування, визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Клопотання мотивував тим, що повністю збігаються сторони, підстави та предмет спору у цій частині позовних вимог у цій справі та у справі № 751/4429/20, яка перебувала у провадженні Новозаводського районного суду міста Чернігова. 
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 квітня 2024 року, залишеною без змінпостановою Чернігівського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року, суд закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження земельною ділянкою (витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації прав власності), в частині позовних вимог про визнання рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів від 22 березня 1995 року № 62 незаконним та його скасування і визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧН, виданого виконкомом Чернігівської міської ради 22 березня 1995 року та зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 123. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовні вимоги в цій частині підлягають закриттю, оскільки встановлено, що у провадженні Новозаводського районного суду міста Чернігова перебувала цивільна справа № 751/4429/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради, третя особа - Друга Чернігівська державна нотаріальна контора про визнання незаконним та скасування рішення Чернігівської міської ради, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування.
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 лютого 2021 року у справі позов задоволено. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 лютого 2021 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року залишено без змін. Враховуючи, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд вважав за необхідне задовольнити клопотання відповідача про закриття провадження в частині цих вимог.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки у липні 2020 року ОСОБА_1 у справі № 751/4429/20 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування. Позовну заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона є власником 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Власником іншої частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд є відповідач. Попереднім власником 2/5 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що належать відповідачу, була ОСОБА_4 . Їй було передано у приватну власність безоплатно шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,0778 га, розташовану на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарчих споруд і будівель (присадибна ділянка), яку вона згодом подарувала ОСОБА_2 . Розпочавши приватизацію земельної ділянки, на якій розташовані належна їй на праві власності частина будинку та господарських споруд, вона з`ясувала, що у процесі приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 , було передано у власність частину земельної ділянки, яка знаходиться під тією частиною будинку, яка перебуває у її власності та навпроти нього. Позивач вважала, що оскільки в процесі приватизації ОСОБА_4 не було погоджено межі її земельної ділянки із суміжними землекористувачами, то наявні підстави для визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, державного акту на право приватної власності та договору дарування, на підставі якого відповідач набула у власність земельну ділянку. 
У справі № 751/4429/20, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а тому такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів судового захисту. Виходячи із встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вказав, що належним способом захисту може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач була позбавлена права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди у реалізації цих прав. Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2022 року погодився з таким висновком суду апеляційної інстанції.
У цій справі у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, із посиланням на ті ж підстави, що і у справі № 751/4429/20, до тих самих відповідачів, в якому повторно заявляє позовні вимоги про визнання рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів від 22 березня 1995 року № 62 незаконним та скасування його, а також визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, щодо яких Чернігівським апеляційним судом у постанові від 20 грудня 2021 року та Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 751/4429/20 зроблено висновок про те, що ці вимоги позову не є ефективним способом захисту права позивача. 
Аргументи учасників справи
13 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.
Касаційна скарга мотивована тим, що підстави позову у цій справі є нетотожними обставинам справи, на які позивач посилалася у справі № 751/4429/20. Саме Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що належним способом захисту може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, та у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди у реалізації цих прав. Позивачем неодноразово викликались представники Національної поліції з приводу конфліктів зі  ОСОБА_2 , а саме через привласнення ОСОБА_2 частини земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача. На підставі зазначеного, а також відповідно до доданих до позову документів наявні підстави вважати, що позивачу чиняться перешкоди, вона обґрунтовує повторне звернення до суду з іншими вимогами задля реалізації своїх прав. За відмінності в предметі позову відсутня тотожніть позовів і провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою (витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації прав власності) не підлягає закриттю в частині позовних вимог. 
          11 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив мотивовано тим, що суди дійшли висновків, що у справі № 751/4429/20 та у справі, що наразі переглядається, тотожними є суб`єктний склад, предмет спору та підстави позову, оскільки ОСОБА_1 посилається на ті ж самі обставини, ці обставини лише доповнені позовною вимогою про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди  користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення. Тому суд обгрунтовано закрив провадження у справі в частині позовних вимог на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. 
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року поновлено строк та відкрито касаційне провадження у справі. 
В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Позиція Верховного Суду
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «за змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». 
Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається (див. постанови Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 757/130/22-ц (провадження № 61-15800св23), від 09 травня 2024 року в справі № 753/876/23 (провадження № 61-16231св23), від 17 квітня 2024 року в справі № 669/417/22 (провадження № 61-12939св23)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 161/8523/18 зроблено висновок, що «вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що «не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права». 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). 
Аналіз матеріалів цієї справи та єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що:
у справі № 751/4429/20 в липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради. Мотивувала тим, що вона є власником 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Власником іншої частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд є відповідач. Попереднім власником 2/5 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що належать відповідачу, була ОСОБА_4 . Їй було передано у приватну власність безоплатно шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,0778 га за цією адресою для будівництва і обслуговування житлового будинку господарчих споруд і будівель (присадибна ділянка), яку вона згодом подарувала ОСОБА_2 . Розпочавши приватизацію земельної ділянки, на якій розташовані належна їй на праві власності частина будинку та господарських споруд, позивач з`ясувала, що у процесі приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 було передано у власність частину земельної ділянки, яка знаходиться під тією частиною будинку, яка перебуває у її власності та навпроти нього. В процесі приватизації не було погоджено межі її земельної ділянки із суміжними землекористувачами. Тому просила визнати незаконним рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 22 березня 1995 року № 62 та скасувати його; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧН, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 22 березня 1995 року, та зареєстрованого в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 123; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 17 червня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Другої чернігівської нотаріальної контори Кравченко А. Г., реєстровий № 3-2327;
у наведеній справі постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 лютого 2021 року про задоволення позову ОСОБА_1 скасовано. Ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Суд апеляційної інстанції вказав, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та договору дарування не призведе до поновлення прав позивача, а тому такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів судового захисту. Виходячи із встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вказав, що належним способом захисту може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди у реалізації цих прав. Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 751/4429/20 постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року залишено без змін. Верховний Суд зазначив, що позовні вимоги заявлено, зокрема, з підстав порушення міською радою норм ЗК України при виділенні земельної ділянки ОСОБА_4 . Тому Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у володіння або користування спірної земельної ділянки у спорі зі ОСОБА_2 ;
у цій справі в жовтні 2023 року ОСОБА_1 , посилаючись на висновок Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 751/4429/20, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою (витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації прав власності). Однак пред`явила також і вимоги про визнання рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів від 22 березня 1995 року № 62 незаконним та скасування його, визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧН, виданого виконкомом Чернігівської міської ради 22 березня 1995 року та зареєстрованого в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 123, за якими спірна земельна ділянка виділялася ОСОБА_4 . Так само посилається на порушення міською радою норм ЗК України при виділенні в процесі приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 . 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання рішення виконкому Чернігівської міської ради незаконним та скасування його, а також визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки за такими вимогами постановлене судове рішення по суті спору у справі № 751/4429/20, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення ? без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 квітня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    Є. В. Краснощоков 
 
Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко