ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 лютого 2026 року справа №200/9018/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Кравченко Т.О.), складеного в повному обсязі 17 липня 2025 року, у справі № 200/9018/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії ГУНП в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та направленні до органу Пенсійного фонду документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262);
- зобов`язати ГУНП в Донецькій області оформити документи та підготувати подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону № 2262, направити такі документи та подання до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог. 
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що 14 квітня 2017 року він був звільнений зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580).
На день звільнення зі служби його вислуга років пільговому обчисленні становила 23 роки 03 місяці 04 дні.
Позивач доводить, що з огляду на наявність на день звільнення зі служби більше 23 років вислуги років, він набув право на пенсію відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»
Вважає, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 1 грудня 2024 року у справі № 520/5983/23 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/9018/24, однак листом суд першої інстанції повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що справа зареєстрована через підсистему «Електронний суд». 
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 23 липня 2002 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.
В період з 18 вересня 2003 року по 06 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ; з 07 листопада 2015 року по 14 квітня 2017 року – в поліції.
Під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а подальшому – в поліції ОСОБА_1 в періоди з 07 квітня 2014 року по 06 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 27 вересня 2016 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності, а також у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області, про що свідчить довідка Управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області від 26 вересня 2016 року № 2786/12/03-2016, яка видана на підставі наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02 лютого 2015 року № 33, від 13 грудня 2015 року № 347, від 14 грудня 2015 року № 348.
24 червня 2016 року комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (учасниками) війни на підставі довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 25 квітня 2016 року № 2521/01/12-2016 та наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02 лютого 2015 року № 33, від 13 грудня 2015 року № 347 прийняла рішення № 7/І/V/59 про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
22 січня 2016 року ГУНП в Донецькій області видало посвідчення серії НОМЕР_3 , згідно з яким ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Наказом ГУНП в Донецькій області від 14 квітня 2017 року № 184о/с «По особовому складу» майор поліції ОСОБА_1 , інспектор з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Вугледарського відділення поліції Волноваського відділу поліції, був звільнений зі служби в поліції з 14 квітня 2017 року відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Цим наказом визначена вислуга років позивача на день звільнення зі служби у календарному обчисленні – 13 років 06 місяців 26 днів.
24 грудня 2021 року на підставі заяви позивача від 10 грудня 2021 року ГУНП в Донецькій області видало наказ № 729о/с «По особовому складу», яким внесло зміни до наказу ГУНП в Донецькій області від 14 липня 2017 року № 184о/с «По особовому складу» та наряду з вислугою років в календарному обчисленні на день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції визначило його вислугу років у пільговому обчисленні – 23 роки 03 місяці 04 дні.
Вислуга років ОСОБА_1 станом на 14 квітня 2017 року становить:
у календарному обчисленні – 13 років 06 місяців 26 днів;
у пільговому обчисленні (без урахування вислуги років у календарному обчисленні) – 09 років 08 місяців 08 днів;
у пільговому обчисленні – 23 роки 03 місяці 04 дні.
Між сторонами немає спору щодо правильності обчислення вислуги років позивача на день його звільнення зі служби в поліції.
В жовтні 2024 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону № 2262.
За наслідками розгляду цієї заяви ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 14 жовтня 2024 року № 17937-17482/Г-02/8-0800/24 повідомило, що згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, (далі – Порядок № 3-1), на уповноважені підрозділи міністерств (відомств), з яких звільнені військовослужбовці, покладаються функції щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України, необхідних для перерахунку пенсії документів; на ці установи покладаються функції щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії документів. 
У зв`язку з цим позивачеві рекомендовано з усіх питань, які стосуються його права на пенсію згідно з Законом № 2262, порядку та умов її призначення, звернутися до уповноваженого органу міністерства (відомства), де він проходили службу та звідки були звільнені, або до його правонаступника.
Щодо звернення ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області з приводу підготовки та направлення до органу, що призначає пенсію, матеріалів для призначення пенсії за вислугу років суд встановив такі обставини.
Суд зауважує, що належні та допустимі докази звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою до ГУНП в Донецькій області (Сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області) до листопада 2024 року, суду не надані. 
Не надані докази, які б свідчили, що до листопада 2024 року ГУНП в Донецькій області (Сектор з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області) розглядало питання щодо наявності підстав для підготовки та направлення пенсійному органу матеріалів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та вирішило відмовити в цьому.
21 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Донецькій області з заявою, в якій просив надати засвідчену належним чином копію послужного списку з його особової справи до Пенсійного фонду України з метою внесення даних.
За наслідками розгляду цієї заяви листом від 27 листопада 2024 року № 209зі/12/04-2024 ГУНП в Донецькій області повідомило про відсутність підстав для направлення до Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262, оскільки позивач не набув право на відповідний вид пенсії.
ГУНП в Донецькій області з покликанням на норми п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 та п. п. 1, 2, 2-1, 3 Порядку № 393 в редакції від 19 лютого 2022 року вказало на те, що право на пенсію за вислугу років визначається за календарною вислугою років. Поліцейському, звільненому зі служби в період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року, для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 необхідно мати на дату звільнення вислугу 23 календарних роки і більше, в той час як вислуга років позивача в календарному обчисленні становить 13 років 06 місяців 26 днів. Право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 позивач не набув, оскільки був звільнений зі служби в поліції до досягнення 45-річного віку.
Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не порушені права позивача 
Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина 3 статті 25 Конституції України)
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі – Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262 (як в редакції від 06 лютого 2017 року, так і в редакції від 15 листопада 2024 року), пенсія за вислугу років призначається […], іншим особам, зазначеним у п. п. «б» - «д», […] ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: […] з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних років і більше; […].
Відповідно статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог Закону № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок № 393) зі змінами, внесеними постановою КМУ № 119 від 16.02.2022 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», які набули чинності з 19.02.2022 року.
Відповідно до абзацу 1 пункту першого Порядку № 393 в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про оформлення документів для призначення пенсії, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
На підставі пункту 2-1 Порядку № 393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
При цьому, п. 3 Порядку № 393 (в редакції від 21 листопада 2024 року, тобто з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ № 119), передбачено, що до вислуги років для визначення р о з м і р у пенсії особам, зазначеним в абз. 1 п. 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: а) один місяць служби за три місяці: […] час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; […].
10 грудня 2024 року Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду прийняла постанову у справі № 520/5695/23, в якій навела такі висновки щодо особливостей призначення пенсії за вислугу років (відповідно до Закону № 2262 особам, які звільнилися зі служби в поліції і звернулися до ГУ Національної поліції України для оформлення та направлення документів до пенсійних органів після 19 лютого 2022 року (дня набрання чинності Постановою КМУ № 119), а саме вказала, що оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 22 календарних років 06 місяців, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Застосувавши до спірних правовідносин норми Закону № 2262 та Порядку № 393 з урахуванням висновків Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в постановах від 10 грудня 2024 року у справі № 520/5695/23 та від 14 листопада 2023 року у справі № 600/3836/22-а, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що часом виникнення спірних відносин між ОСОБА_1 та ГУНП в Донецькій області є момент звернення позивача з заявою від 21 листопада 2024 року, а не час його звільнення зі служби в поліції (14 квітня 2017 року).
До спірних правовідносин належить застосовувати ст. ст. 1-2, 12, 17, 17-1 Закону № 2262 та п. п. 1, 2, 2-1, 3 Порядку № 393 (зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 119), які пов`язують набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 з наявністю певної вислуги років виключно в к а л е н д а р н о м у обчисленні.
За вказаного правового регулювання, як особі, звільненій зі служби в поліції 14 квітня 2017 року, для набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 ОСОБА_1 необхідно мати вислугу років в календарному обчисленні 23 роки і більше.
Суд встановив, що на день звільнення зі служби, тобто станом 14 квітня 2017 року, вислуга років позивача в календарному обчисленні склала 13 років 06 місяців 26 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262.
Той факт, що на день звільнення позивача зі служби в поліції Порядок № 393 діяв в редакції до внесення змін Постановою КМУ № 119, яка передбачала зарахування до вислуги років для призначення пенсії певних видів (періодів) служби на пільгових умовах, не спростовує висновку суду про відсутність у ОСОБА_1 станом на листопад 2024 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин, права на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що на момент вчинення позивачем дій, спрямованих на реалізацію права на пенсію відповідно до Закону № 2262, і Закон № 2262 і Порядок № 393 пов`язували виникнення права на призначення пенсії вислугу років з наявністю певної вислуги років в календарному обчисленні.
Враховуючи встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що дії ГУНП в Донецькій області, щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії та направленні їх до органу, що призначає пенсії, були правомірними та не призвели до порушення права позивача на соціальний захист (пенсійне забезпечення).
Суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги позивача, що за законодавством, чинним на час його звільнення зі служби в поліції, тобто станом на 14 квітня 2017 року, яке передбачало врахування вислуги років у пільговому обчисленні для визначення права на призначення пенсії, він набув право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262, оскільки з заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону № 2262 він звернувся лише у 2024 році, після набрання чинності Постановою КМУ № 119, а тому ГУНП в Донецькій області не мало законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його дії в цьому випадку не можуть вважатися протиправними.
Враховуючи вищевикладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі № 200/9018/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.В. Сіваченко