ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 січня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 394/379/25
провадження № 22-ц/4809/313/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дуковського О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2025 року у складі головуючого судді Запорожця О. М.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, заперечень та рішення суду першої інстанції.
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 06 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №484.
В обґрунтування зазначила, 06 серпня 2015 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка вказує, що спільне життя із відповідачем не склалося, протягом останнього часу сімейні стосунки між ними погіршились, що призвело до постійних сварок та фактичного припинення шлюбних відносин. 
Зазначила, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між нею та ОСОБА_2 неможливе, наразі спільне господарство між ними не ведеться, а тому звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2025 року надано сторонам у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - строк для примирення терміном три місяці (а.с.35).

Представник відповідача адвокат Данилюк Н. В. подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що відповідач докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань між ним та дружиною без застосування надмірних емоцій, намагається всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом. Вказала, що ОСОБА_2 робить свій вклад у ведення спільного бюджету задля справедливого узгодження і розподілення на задоволення потреб сім?ї. Вважає, що всі найважливіші питання життя сім?ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Просить врахувати наявність спільної неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і його бажання, щоб дитина росла в повноцінній родині. Звернула увагу суду, що ОСОБА_2 зацікавлений у збереженні сім?ї, вважає, що у сторін відсутні підстави для розірвання шлюбу. Просить суд врахувати, що це перше непорозуміння в сім`ї, та врахувати зокрема тривалість перебування у шлюбі та ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позову (а.с.41).

Позивачка подала заяву в якій зазначила, що наданий судом строк на примирення не привів до зміцнення сім`ї, а додатковий строк на примирення не потрібен, оскільки відповідач має іншу сім`ю та ображає її (а.с.42).

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований між ними 06 серпня 2015 року у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління, за актовим записом № 484.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд прийшов до висновку, що у подружжя втрачені почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити. Місцевий суд також зазначив, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що, на думку суду, є неприпустимим.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Данилюк Надія Володимирівна, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2025 року.
Зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що розірвання шлюбу між сторонами негативно впливатиме на психоемоційний стан їх спільного сина ОСОБА_4 2016 року народження.
Представник вказала, що місцевий суд не обґрунтував належним чином чому наданий сторонам строк на примирення був достатнім і чому судом було відхилено бажання відповідача зберегти сім`ю.
Щодо обставин зради, наявності іншої сім`ї та застосування фізичної сили, про які заявила позивачка, зазначено, що ці заяви є голослівними та не підтвердженими жодними доказами.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, в яких заперечила щодо задоволення апеляційної скарги. Вказала, що подальше формальне існування шлюбу між нею та відповідачем є юридичною фікцією, яка не має нічого спільного з реальним сімейним життям та лише завдає їй моральних страждань. Акцентувала, що фактичне примушування особи залишатися у шлюбі, який давно перестав існувати, порушує право на особисту свободу, гідність та приватне життя, суперечить засадам сімейного права та принципу добровільності сімейних відносин (а.с.72-73).
Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи (а.с.68-70).
Позивачка ОСОБА_1 12 січня 2026 року подала до Кропивницького апеляційного суду клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.72-73).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині, що оскаржується, без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
06 серпня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління, про що складено актовий запис 484 (а.с.8).
Позивачка та відповідач мають спільного сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).
13 червня 2025 року ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області сторонам, за клопотанням відповідача, було надано строк на примирення.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.
Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Судом не було встановлено, що збереження шлюбу не буде суперечити інтересам позивачки, яка категорично заперечує щодо збереження шлюбних відносин з відповідачем.
З огляду на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Сам факт наявності спільної дитини у сторін не може бути перешкодою для ОСОБА_1 в її законному праві на звернення до суду з цим позовом.
У зв`язку з тим, що позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Слід звернути увагу, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Колегія суддів зауважує, що з моменту звернення позивачки з позовом до моменту постановлення даного судового рішення пройшло достатньо часу, враховуючи те, що судом першої інстанції було надано сторонам строк для примирення, однак позивачка не змінила своє рішення, не відмовилась від позову та категорично заперечила щодо подальшого збереження сім`ї, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач не навів обставин і підстав для визнання неправильними висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовної заяви про для розірвання шлюбу, не послався на докази, які вказують на можливість збереження шлюбу між сторонами.
Слід зазначити, що незгода відповідача з рішенням суду про розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини і не може бути примушений до їх збереження, не дивлячись на наявність у них дитини та тривалий час проживання сторін у шлюбі.
Інші доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі спростовуються установленими обставинами у справі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Данилюк Надія Володимирівна, залишити без задоволення.
Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 09.02.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Дуковський 

С. І. Мурашко