Справа № 344/19328/25 
Провадження № 3/344/109/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м.Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Лазарів О.Б., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , 
за ч.1 ст.155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В: 

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №2244 від 16.10.2025 року зазначається, що ОСОБА_1 будучи продавцем, 07.10.2025 року вчинила порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, а саме: проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування ПРРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка, чим порушила п.1, 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року, зі змінами та доповненнями.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Проте, подала до суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення. Зокрема, зазначила, що податковим органом при винесенні протоколу було допущено суттєві порушення вимог КУпАП, а саме, ОСОБА_1 не було вручено копії протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, або ж іншим чином не проінформовано про притягнення її до адміністративної відповідальності, також інспектори ГУ ДПС у Івано-Франківській області не встановили ознаки суб`єкта адміністративного правопорушення, передбаченого ст.155-1 ч.1 КУпАП, та не надали жодних доказів того, що саме ОСОБА_1 є цим суб`єктом, тому просила провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження в справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.155-1 ч.1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.155-1 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого умислу. Суб`єктами правопорушень, передбачених частиною 1 згаданої статті можуть бути особи, які відповідно до своїх функціональних обов`язків здійснюють розрахункові операції, а також посадові особи, до компетенції яких належить організація здійснення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд звертає увагу на те, що сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчиненням правопорушення. При цьому суд, відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №2244 від 16.10.2025 року ОСОБА_1 звинувачується в тому, що будучи продавцем, 07.10.2025 року вчинила порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, а саме: проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування ПРРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка, чим порушив п.1, 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року, зі змінами та доповненнями, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.155-1 КУпАП.
Разом з тим, вищевказане обвинувачення не можна визнати конкретним, оскільки воно не містить даних які, дозволяють встановити обставини за яких таке правопорушення було вчинено, не зазначено, які саме розрахункові операції були проведені з порушенням вимог ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року.
Так, ч.1 ст.155-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 . 
Суд вважає, що Акт (довідка) фактичної перевірки від 16 жовтня 2025 року не є достатнім доказом, який підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.
В запереченні на протокол про адміністративне правопорушення, що міститься в матеріалах справи, зазначається , що інспектори ГУ ДПС у Івано-Франківській області не встановили ознаки суб`єкта адміністративного правопорушення, передбаченого ст.155-1 ч.1 КУпАП, та не надали жодних доказів того, що саме ОСОБА_1 є цим суб`єктом. Cуд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють спростувати вищевказане твердження та прийти до висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
За наведених обставин, вини саме продавця ОСОБА_1 щодо порушення порядку проведення розрахунків в сфері торгівлі 07.10.2025 року в матеріалах справи не має. 
Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення №2244 від 16.10.2025 року та копії акту (довідки) фактичної перевірки від 16.10.2025 року не вбачається достатніх даних щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАК. Інших доказів щодо вчинення правопорушення ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
Разом з тим, слід звернути увагу на те, що суд не має повноважень збирати докази як на підтвердження, так і спростування винуватості особи, обставин та фактів вчинення правопорушення чи в будь-який інший спосіб втручатися у доказову діяльність, крім як оцінки наданих доказів. У противному випадку це призведе до перебирання судом функції обвинувачення, що суперечить правовій природі суду та його процесуальному призначенню.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Таким чином, під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст.155-1 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості останньої у пред`явленому обвинуваченні за ст.155-1 ч.1 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 2244 від 16.10.2025 року здобуто не було.
Статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися та припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, враховуючи, що вина ОСОБА_1 не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.247 ч.1 п.1, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП.
На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Олег ЛАЗАРІВ