ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Львів	Справа № 260/6036/24 пров. № А/857/3162/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Качмара В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії, третя особа - Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Гебеш С.А., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення 06 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) від 04.04.2024 №072350007000 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за віком позивачу;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі – ГУ ПФУ в Сумській області) від 05.07.2024 №072350007000 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди провадження підприємницької діяльності з 02.04.1996 по 30.06.2000 та здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням періодів провадження підприємницької діяльності з 02.04.1996 по 30.06.2000, починаючи з 12.12.2022;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком, застосувавши показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2019-2021 роки у розмірі 10846,37 грн шляхом послідовного збільшення на коефіцієнти у розмірах: 1,197 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02. 2023 №168 з 01.03.2023 року та 1, 0796 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 з 01.03.2024.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 у справі №260/6036/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, вказаний позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.04.2024 №072350007000 про відмову у проведенні перерахунку пенсії.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 02.04.1996 по 30.06.2000 та здійснити відповідний перерахунок пенсії з 29.03.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з відповіддю ДПС у Закарпатській області від 18.03.2024 ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем Рахівською РДА Закарпатської області 17.01.1996. На обліку в ГУ ДПС у Закарпатській області з 18.01.1996. Відповідно до податних декларацій про доходи за звітні періоди 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001 роки ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування обліку і звітності та отримував чистий дохід: 1996 - доходів не отримував, 1997 рік - 757,00 грн, 1998 рік - 627 грн, 1999 - 70,00 грн, 2000 рік - 205,00 грн, 2001 рік - 1210,00 грн.
На думку суду, факт підприємницької діяльності позивача за спірні періоди, підтверджено належними і допустимими доказами, а тому вказаний період має бути повністю врахований при розрахунку страхового стажу позивача при призначенні йому пенсії за віком.
При цьому, на переконання суду, відсутність даних про сплату страхових внесків сама по собі не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути. Тому суд дійшов висновку, що позивачем було надано достатній обсяг документів для встановлення часових меж здійснення ним підприємницької діяльності у спірний період.
При цьому суд наголосив, що право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пунктом 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, визначено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності). 
Відповідно до рішення № 072350007000 від 04.04.2024 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки в довідці з податкової служби від 18.03.2024 № 3172/6/07- 16-56 відсутня інформація про сплату страхових внесків за період з 1997 року по 2001 рік.
Проте, судом першої інстанції зазначене не взято до уваги, в результаті чого прийнято неправомірне рішення, яке підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області та отримує пенсію за віком з 12.12.2022.
29.03.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії за віком зарахувавши до його страхового стажу періоди здійснення ним підприємницької діяльності.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, за результатами розгляду заяви, прийнято рішення від 04.04.2024, яким відмовлено позивачу в перерахунку пенсії, оскільки в довідці з податкової служби від 18.03.2024 №3172/607-16-56 відсутня інформація про сплату страхових внесків за період з 1997 року по 2001 роки.
Таким чином, до страхового стажу позивача не зараховано період здійснення ним підприємницької діяльності з 02.04.1996 по 30.06.2000.
Вважаючи таку відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
Окрім того, у цій справі позивач оскаржує рішення ГУ ПФУ в Сумській області №072350007000 від 05.07.2024 щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, згідно поданої ним заяви від 29.06.2024.
Проте у задоволенні такої позовної вимоги судом першої інстанції відмовлено, апеляційна скарга ГУ ПФУ в Дніпропетровській області стосується виключно вимоги позивача щодо зарахування до страхового стажу позивача здійснення підприємницької діяльності з 02.04.1996 по 30.06.2000, а тому апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Статтею 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом № 1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII).
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Тож, з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.
Згідно норм статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.
29.03.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії за віком зарахувавши до його страхового стажу періоди здійснення ним підприємницької діяльності.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем було долучено відповідь ДПС у Закарпатській області від 18.03.2024, у якій зазначено, що ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований фізичною особою - підприємцем Рахівською РДА Закарпатської області 17.01.1996 року. На обліку в ГУ ДПС у Закарпатській області з 18.01.1996 року. Відповідно до податних декларацій про доходи за звітні періоди 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001 роки ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування обліку і звітності та отримував чистий дохід: 1996 - доходів не отримував, 1997 рік - 757,00 грн, 1998 рік - 627 грн, 1999 - 70,00 грн, 2000 рік - 205,00 грн, 2001 рік - 1210,00 грн.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Згідно пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
За результатом розгляду наданих документів рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.04.2024 №072350007000 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки в довідці з податкової служби від 18.03.2024 №3172/607-16-56 відсутня інформація про сплату страхових внесків за період з 1997 року по 2001 року.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач був зареєстрований як фізична особа підприємець, на обліку в ГУ ДПС у Закарпатській області з 18.01.1996 року.
З листа ГУ ДПС у Закарпатській області від 18.03.2024, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до поданих декларацій про доходи за звітні періоди 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001 роки ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування обліку і звітності та отримував чистий дохід: 1996 - доходів не отримував, 1997 рік - 757,00 грн, 1998 рік - 627 грн, 1999 - 70,00 грн, 2000 рік - 205,00 грн, 2001 рік - 1210,00 грн.
Апеляційний суд звертає увагу, що реєстрація особи підприємцем та дані про перебування на обліку, не є тими документами та належними доказами, що підтверджують трудовий стаж та сплату страхових внесків.
Згідно з частинами 2, 4 статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Отже, до страхового стажу для визначення права на призначення (перерахунку) пенсії включаються періоди ведення підприємницької діяльності, за умови сплати страхових внесків.
Разом із тим, позивач не надав ні до пенсійного органу, ні до судів першої чи апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи будь-яких документів, які б підтверджували саме сплату страхових внесків.
Апеляційний суд зауважує, що твердження скаржника, що він займався підприємницькою діяльністю не є безумовним ствердженням сплати страхових внесків, які мають бути підтверджені належною первинно бухгалтерською документацією, банківськими виписками тощо.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.08.2024 при розгляді справи №580/7175/21, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
Тож, з урахуванням того, що у системі персоніфікованого обліку відсутні дані по позивачу по спірному періоду, він мав би надати відповідні підтверджуючі документи по спірних періодах для перерахунку пенсії.
Відповідно до частини 3-1 розділу XV Закону №1058-ІV (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-УІІІ від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, відповідно до якого періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що надання доказів реєстрації та перебування на обліку, як фізична особа-підприємецб, не є підтвердженням сплати внесків для цілей визначення трудового/страхового стажу для призначення (перерахунку) пенсії, до того ж за відсутності у відповідача таких даних.
Тобто, на переконання апеляційного суду, спірний період підприємницької діяльності позивача підлягає для зарахування до загального страхового стажу за умови щомісячної сплати страхових внесків у відповідному розмірі.
При цьому апеляційний суд не заперечує права позивача на зарахування таких періодів у випадку їх документального підтвердження та наголошує на тому, що доказів на підтвердження сплати таких страхових внесків за спірний період позивачем ні до своєї заяви до пенсійного органу, ні до позовної заяви не долучено, а тому оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.04.2024 №072350007000 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за віком позивачу є правомірним.
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. 
Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовної вимоги про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 02.04.1996 по 30.06.2000 і здійснення відповідного перерахунку пенсії з 29.03.2024 та у задоволені позову у цій частині відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі №260/6036/24 у частині задоволення позову ОСОБА_1 про зарахування до його страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 02 квітня 1996 року по 30 червня 2000 року і здійснення відповідного перерахунку пенсії з 29 березня 2024 року скасувати та у задоволенні таких позовних вимог відмовити.
У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк