Номер провадження 3/754/60/26
Справа №754/18253/25
ПОСТАНОВА 
Іменем України
28 січня 2026 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Скляренко У.В., за участю особ, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Дмитренко О.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
17.10.2025 о 21 год. 48 хв. в м. Києві по просп. Червоної Калини, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
У судовому засіданні ОСОБА_1 просив закрити провадження по справі, оскільки відмовився від проходження огляду у зв`язку з тим, що повертався з медичного закладу куди була госпіталізована його цивільна дружина ОСОБА_2 . Було необхідно терміново купити їй ліки та інгалятор, скільки в неї стався приступ астми. Факт керування транспортним засобом не заперечував. Факт вживання алкоголю також підтвердив у судовому засіданні, зазначивши, що перед тим як зайти в квартиру він вжив пляшку пива подаровану йому. Зайшовши додому побачив, що ні доньки ні дружини немає вдома та утелефонній розмові з дружиною дізнався, що вона перебуває у лікарні з підозрою на бронхіальну астму і в неї стався приступ. Терміново він поїхав за дружиною діяв у стані крайньої необхідності через стан ОСОБА_2 , під час повернення з лікарні був зупинений працівниками поліції.
Адвокат Дмитренко О.О. у судовому засіданні просила закрити провадження по справі, посилаючись на те, що долучений до протоколу відеозапис є недостовірним та не допустимим, оскільки відеозапис не є безперервним та не відображає початкового моменту спілкування з ОСОБА_1 . Крім того, адвокат звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та відповідно складати протоколу на військовослужбовця має право військова служба правопорядку, а не представники національної поліції, зазначає про порушення процедури складання такого протоколу. Окрім того, зазначила, що матеріали справи не містять доказів керування підзахисним транспортним засобом, на відеозаписі не відображено ані зупинки транспортного засобу, ані виконання ОСОБА_1 технічних функцій водія. Відсутність оголошення та встановлення ознак сп`яніння у ОСОБА_1 та нероз`яснення йому наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. А також не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Також заявила клопотання про закриття провадження у зв`язку з діями в стані крайньої необхідності. А у разі визнання винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення призначити покарання з урахуванням судової практики без позбавлення права керування транспортними засобами. 
Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показала, що проживає з ОСОБА_1 однією сім`єю, мають спільну доньку, у зазначений у протоколі день та час поверталися з лікарні, були зупинені працівниками поліції. Зазначила, що вдень їй стало погано, має підозру на астму, була госпіталізована до лікарні у Деснянському районі м. Києва. Чоловіку вона подзвонити не могла, оскільки він перебуває на військовій службі. Ввечері коли чоловік прийшов додому побачив, що її немає вдома, подзвонив та дізнався що вона разом з дитиною перебуває у лікарні та приїхав її забрати. Коли поліція їх зупинила у не знову почався приступ астми. 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи адвоката Дмитренко О.О., дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд встановив таке.
Відповідно до положень ст. 1 та ч. 1 ст. 2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. 
Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію`від 02 липня 2015 року № 580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з об`єктивної сторони дане правопорушення містить три самостійні склади:
1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;
3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому, правопорушення, передбачені частиною першою статті 130 КУпАП, вважають закінченими з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №486354 від 17.10.2025, відповідно до якого, 17.10.2025 о 21 год. 48 хв. в м. Києві по просп. Червоної Калини, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України
- переглянутим в суді відеозаписом з нагрудних камер (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення даного адміністративного правопорушення.
Протокол відносно ОСОБА_1 складено саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).
Доказів, які б свідчили, що водій не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку суду не надано.
За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд доходить висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відтак слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення.
Що стосується доводів захисника щодо того, що протокол стосовно ОСОБА_1 складений не уповноваженою особою слід зазначити наступне. 
Відповідно до положень ст. 266-1 КУпАП передбачений особливий порядок щодо огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
Однак даний порядок застосовується у випадку здійснення військовослужбовцем своїх безпосередніх обов`язків, щодо несення служби чи виконання бойового завдання. На військовослужбовців, що не знаходяться у військовій частині, чи в пункті постійної дислокації даний порядок не розповсюджується.
Суду не надано доказів, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 виконував бойове завдання чи розпорядження.
Що стосується доводів адвоката, що матеріали справи не містять підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом вони спростовуються поясненнями самого ОСОБА_1 , який в судовому засідання підтвердив, що дійсно керував транспортним засобом.
Щодо закриття провадження у зв`язку з діями у стані крайньої необхідності слід зазначити, що судом не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_1 дійсно діяв в стані крайньої необхідності. 
Щодо доводів адвоката щодо накладення стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами суд зазначає таке.
Законодавство у сфері адміністративної відповідальності, зокрема санкція ч. 1 статті 130 КУпАП України має прямі та однозначні вимоги щодо накладення стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян та позбавлення права керування транспортними засобами на один рік. Суд позбавлений можливості враховувати ознаки особистої характеристик особи, які ґрунтуються на припущеннях щодо використання права на керування транспортними засобами для оборони держави чи виконання бойових завдань.
Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. 
Санкція ч. 1 с. 130 КУпАП не передбачає поняття додаткового покарання, законодавець визначив структуру покарання у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто дані обмеження є невідємними один від одного. 
Посилання адвоката на застосування положень ст. 69 КК України, як аналогію права, не беруться судом до уваги, оскльки для застосування такої аналогії, ОСОБА_1 мав би виконати передбачені цією статею положення, а саме: підтвердити наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого. В ході судового розгляду таких обставин встановлено не було. 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 обирається стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП, з позбавленням права керування транспортними засобами.
Крім того, виходячи з вимог ст. 40-1 КУпАП та відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665, 60 грн.
Керуючись статтями 9, 24, 27, 33, 36, 40-1, 221, 245, 251, 252, 256, 265-1, 268, 276, 277, 283-285, 289 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.), із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.
Роз`яснити правопорушнику, що відповідно до частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити правопорушнику, що відповідно до положень статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя         У.В. Скляренко