Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2026 р. Справа № 520/29530/25
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Північно-східного міжрегіональному управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022, в повному обсязі за період з 24.02.2022 до 31.08.2022 в розмірі 30 000,00 грн щомісячно;
- зобов`язати Північно-східному міжрегіональному управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.08.2022 в розмірі 30000,00 грн на місяць за фактично відпрацьований період, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати їй додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 до 31.08.2022 в повному обсязі в розмірі 30 000,00 грн щомісячно. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернулася до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою від 11.11.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції дані щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 по 31.08.2022 у розмірі 30000,00 грн. Витребувані документи зобов`язано надати до суду протягом п`ятнадцяти календарних днів із моменту отримання даної ухвали суду.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена представнику позивача та відповідачу до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету ЄСІТС.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову та зазначив, що право на виплату додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України в період з 24.02.2022 по 01.09.2022 залежало від місця проходження служби в установах і органах цієї служби, а її розмір визначався пропорційно та виплачувався за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу) з дати застосування постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350. За доводами відповідача, спірна додаткова винагорода виплачувалася позивачу належним чином. Просить відмовити в задоволенні позову.
Разом із тим, витребувані судом документи відповідач до суду не подав. 
Позивач подав до суду заяву, в якій просив долучити до матеріалів справи додаткові документи. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.
Позивач проходила службу в Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, що вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами.
Позивач звільнена зі служби в Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції за пунктом 7 частини 1 статті 77 закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 17.10.2025, що вбачається з витягу з наказу Північно-Східного міжрегіонального управлінняі з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 13.10.2025 № 231/ОС-25. (а.с. 12-13)
За доводами позивача, викладеними в позовній заяві, відповідачем не було здійснено позивачу нарахування та виплату в повному обсязі додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 31.08.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і початкового стану, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану".
Представник позивача звертався до відповідача з запитом від 30.10.2025 про нарахування та виплату позивачу спірної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. 
Відповідач листом від 05.11.2025 № 22-8557/4.1/4.1.2/1/57-25 повідомив, що додаткова винагорода відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 нараховувалась та виплачувалась позивачу за період з 24.02.2022 по 31.08.2022 відповідно до чинного законодавства. (а.с. 6-7)
Як встановлено судом із матеріалів справи, а саме з довідки про нарахування додаткової винагороди згідно постанови КМУ № 168, відповідна винагорода за період з лютого 2022 року по серпень 2022 року виплачувалася позивачу в розмірі 30 000,00 грн пропорційно фактичній кількості годин несення служби (а.с. 8), що також не заперечується сторонами.
Разом з тим, зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач не погоджується з обрахунком додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, здійсненим відповідачем за період з 24.02.2022 по 31.08.2022, оскільки, на думку позивача, за спірний період йому мала бути виплачена додаткова винагорода саме в розмірі 30000,00 грн щомісячно, а не пропорційно фактичній кількості годин несення служби.
Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, а також правовий та соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України регулюється Законом України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України».
Відповідно до частин 2 та 5 статті 23 зазначеного Закону, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 2 і 3 Постанови №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що до складу грошового забезпечення входять: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Окрім того, цим Указом Кабінет Міністрів України (зобов`язаний) невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України (доручено) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі за текстом - Постанова № 168).
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (у редакції станом на 28 лютого 2022 року) установлено що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 3 Постанови № 168 доручено Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
Пунктом 5 зазначеної Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №217 від 07 березня 2022 року «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі - Постанова №217) внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, виключивши в абзаці першому слова «(крім військовослужбовців строкової служби)».
Згідно з пунктом 2 Постанови №217 указана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року №350 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі - Постанова №350) до Постанови №168 були внесені зміни, згідно яких, абзац перший пункту 1 після слів «та поліцейським» доповнено словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка». Зміни набули чинності 24 березня 2022 року.
Згідно з пунктом 2 Постанови №350 указана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 2022 року №754 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі - Постанова №754) до Постанови №168 були внесені зміни, відповідно до яких в абзаці 1 пункту 1 слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)». Зазначені зміни набули чинності 08 липня 2022 року.
Згідно з пунктом 2 Постанови №754 указана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 червня 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі - Постанова №793) до Постанови №168 були внесені зміни, відповідно до яких: у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»; доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: « 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.».
Згідно з пунктом 2 Постанови №793 указана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2023 року прийнятої у справі №260/3564/22 погодилася з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
Верховний Суд у своїй постанові від 15.08.2024, прийнятій у справі № 280/5806/22, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди в розмірі 30000 грн, оскільки за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року додаткова винагорода нарахована та виплачена позивачу за фактично відпрацьований період згідно з табелем обліку робочого часу, а саме за фактичну кількість годин несення служби.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи зазначені вище норми законодавства та висновки Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин, суд зазначає, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць (за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця).
Так, у матеріалах справи містяться розрахунки розміру нарахованої позивачу додаткової винагороди в період з лютого по серпень 2022 року, з яких вбачається нарахування позивачу додаткової винагороди наступним чином:
- за лютий 2022 року – 3 214,29 грн за фактично відпрацьований час - 72 год;
- за березень 2022 року – 14 516,13 грн за фактично відпрацьований час - 360 год;
- за квітень 2022 року – 13 333,33 грн за фактично відпрацьований час - 320 год;
- за травень 2022 року – 7 096,77 грн за фактично відпрацьований час - 176 год;
- за червень 2022 року – 7 333,33 грн за фактично відпрацьований час - 176 год;
- за липень 2022 року – 6 774,19 грн за фактично відпрацьований час - 168 год;
- за серпень 2022 року – 7 419,36 грн за фактично відпрацьований час - 184 год. (а.с. 8)
Так, судом встановлено, що за спірний період (з 24.02.2022 по 31.08.2022) позивачу виплачувалася додаткова винагорода, розрахована, виходячи з кількості годин несення служби, на підтвердження чого у матеріалах справи містяться відповідні розрахунки з зазначенням кількості годин несення позивачем служби та відповідної суми, нарахованої позивачу додаткової винагороди.
Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву відповідач виклав пояснення, що розмір спірної додаткової винагороди визначався пропорційно та виплачувався за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу).
Тобто, фактично відповідачем здійснено розрахунок додаткової винагороди позивача пропорційно часу несення служби в розрахунку на місяць відносно до загальної кількості годин на місяць (з урахуванням 24 годин на добу), а не пропорційно часу несення позивачем служби в розрахунку до встановленої норми робочого часу на місяць. 
Здійснений відповідачем розрахунок додаткової винагороди позивача судом не може бути прийнятий до уваги, оскільки відповідно до здійсненого відповідачем розрахунку позивач може отримати додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн, передбачену пунктом 1 Постанови №168 (у редакції станом на 28 лютого 2022 року), лише за умови несення служби протягом 24 годин кожного дня місяця без вихідних днів та без годин на відпочинок. 
При цьому, зважаючи на мету прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 168, якою встановлено, зокрема, виплату спірної додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн, а також вищевикладені висновки Великої Палати Верховного Суду (постанова від 21.09.2023 у справі № 260/3564/22), суд доходить висновку, що законодавець передбачив виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 гривень на місяць за умови відпрацювання особою норми робочого часу відповідного місяця. 
Однак, зважаючи на пояснення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо розрахунку додаткової винагороди позивачу та зважаючи на відповідні суми нарахованої позивачу додаткової винагороди в порівнянні до кількості годин несення позивачем служби на місяць у спірний період, судом встановлено, що відповідач може виплатити позивачу додаткову винагороду саме в розмірі 30 000,00 грн не за умови відпрацювання встановленої роботодавцем норми робочого часу відповідного місяця (як це передбачено нормами законодавства), а за умови наднормованої роботи без вихідних днів та годин відпочинку. 
При розрахунку спірної додаткової винагороди відповідачем не враховано встановлену норму робочого часу на тиждень/місяць, не визначено обставини щодо відпрацювання або невідпрацювання позивачем норми робочого часу відповідного місяця.
Суд зазначає, що такий розрахунок відповідача не відповідає основним принципам щодо робочого часу в Україні, закріпленим в Кодексі законів про працю України, відповідно до яких нормальна тривалість робочого часу не може перевищувати 40 годин на тиждень (стаття 50 КЗпП України). 
Відповідно до статистичних даних, розміщених на сайті Міністерства економіки України (веб - адреса сторінки: https://me.gov.ua/Documents/Detail?lang=uk-UA&id=00e9e1b4-5537-42f3-8fe3-9d6b600e956e&title=ProRozrakhunokNormiTrivalostiRobochogoChasuNa2022-Rik), норма тривалості робочого часу (в годинах) в Україні в 2022 році при 40-годинному робочому тижні становить від 151-168 годин, у залежності від місяця.
Відомостей щодо встановленої в Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції норми робочого часу на тиждень або місяць або встановленої норми робочого часу позивача (відповідного табеля робочого часу) до матеріалів справи відповідачем не додано. 
На переконання суду, саме виходячи з норми тривалості робочого часу на відповідний місяць відповідач мав розрахувати позивачу розмір додаткової винагороди, пропорційно до кількості годин несення позивачем служби на місяць. 
При цьому, в матеріалах справи міститься лист Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, наданий у відповідь на запит представника позивача, згідно якого зазначено, що тривалість робочого часу позивача у період з 24.02.2022 по 01.09.2022 становила: в лютому - 3 дні, в березні - 22 дні, в квітні - 21 день, у травні - 22 дні, в червні - 22 дні, в липні - 21 день, у серпні - 23 дні, що, враховуючи норми статті 67 КЗпП України щодо кількості вихідних днів на тиждень, свідчить про виконання позивачем норми тривалості робочого часу у відповідних місяцях, що відповідно до висновку Верховного Суду у справі № 260/3564/22 є підставою для виплати додаткової винагороди саме в розмірі 30 000,00 грн на місяць. 
Відповідачем зазначених обставин не спростовано. 
Зважаючи на викладене, судом встановлено, що в лютому 2022 року (починаючи з 24.02.2022) тривалість робочого часу позивача становила 3 дні та, відповідно, за лютий 2022 року (з 24.02.2022 по 28.02.2022) позивачу було виплачено додаткову винагороду в розмірі 3 214,29 грн за фактично відпрацьований час - 72 год (пропорційно відпрацьованому часу), що свідчить про виплату позивачу в належному розмірі додаткової винагороди за частину спірного періоду - з 24.02.2022 по 28.02.2022.
Разом з тим, за іншу частину спірного періоду, а саме з 01.03.2022 по 31.08.2022, додаткова винагорода виплачувалась позивачу в неналежному розмірі, оскільки такий розмір додаткової винагороди був розрахований, виходячи з фактично відпрацьованого позивачем часу в співвідношенні до загальної кількості годин на місяць, а не з фактично відпрацьованого позивачем часу в співвідношенні до встановленої норми робочого часу на місяць.
Отже, зважаючи на положення трудового законодавства України та норми постанови КМУ № 168, чинної на момент спірних правовідносин, дії відповідача при розрахунку позивачу додаткової винагороди за частину спірного періоду з 01.03.2022 по 31.08.2022 є протиправними, та, відповідно, відповідачем неправомірно визначено розмір додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ № 168, що виплачена позивачу за період з 01.03.2022 по 31.08.2022.
Враховуючи вищевикладені висновки суду з приводу неналежного розрахунку відповідачем додаткової винагороди позивачу за частину спірного періоду, а також встановлені вище обставини щодо виконання позивачем норми тривалості робочого часу у відповідних місяцях, суд вважає, що з метою ефективного захисту прав позивача в спірних правовідносинах позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо здійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 01.01.2023 по 31.08.2022, виходячи з розміру 30 000,00 грн пропорційно часу несення служби у співвідношенні до загальної кількості годин на місяць, та зобов`язання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 01.03.2022 по 31.08.2022 в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених у даній справі обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, буд. 14, м. Харків, 61010, ЄДРПОУ 40867285) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо здійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 01.03.2022 по 31.08.2022, виходячи з розміру 30 000,00 грн пропорційно часу несення служби у співвідношенні до загальної кількості годин на місяць. 
Зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 01.03.2022 по 31.08.2022 в розмірі 30000,00 грн щомісячно, з урахуванням раніше виплачених сум. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН