П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 755/5347/23
провадження № 51-2916км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Миронівка Шосткинського району Сумської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вироком Київського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року вирок місцевого суду скасовано в частині звільнення  ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК та покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК. 
Вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, строк відбування якого ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. У решті вирок місцевого суду було залишено без змін.
Судами встановлено, що 08 березня 2023 року приблизно о 01:30 біля будинку № 16-А по вул. Стальського у м. Києві між  ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 після словесного конфлікту відбулася бійка, під час якої  ОСОБА_7 повалив потерпілого на асфальт та, тримаючи в правій руці ніж, заподіяв ОСОБА_8 один удар в ділянку задньої поверхні грудної клітки ліворуч по лопатковій лінії останнього, у результаті чого потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження. Після цього ОСОБА_7 викинув ножа та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок апеляційного суду та застосувати до  ОСОБА_7 положення ст. 75 КК.
На обґрунтування своїх вимог захисник вказує про те, що апеляційний суд врахував попередні судимості засудженого, які вже погашені. Зазначає, що судом апеляційної інстанції не було враховано визнання винуватості, часткового відшкодування завданої матеріальної шкоди, щирого каяття та примирення засудженого з потерпілим. Вважає, що у цьому провадженні є підстави для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, а прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги сторони захисту.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі стороною захисту не оскаржуються.
У касаційній скарзі захисник стверджує, що апеляційний суд безпідставно врахував факт попереднього притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності внаслідок чого призначив йому покарання, яке потрібно відбувати реально.
Колегія суддів не погоджується із позицією сторони захисту і вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК немає.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора в частині звільнення засудженого від відбування реального покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, може на підставі аналізу того ж самого обсягу інформації про обвинуваченого прийти до висновку про безпідставність застосування місцевим судом інституту звільнення від відбування покарання та прийняти рішення про реальне відбування покарання засудженим.
У цьому провадженні апеляційний суд погодився із призначеним місцевим судом ОСОБА_9 покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років, оскільки судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, ставлення засудженого до вчиненого (визнав вину, частково відшкодував шкоду, щиро розкаявся, примирився з потерпілим), а також відомості про засудженого, зокрема, те, що він проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні цивільну дружину та тещу, неофіційно працює, під наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, позицію сторони обвинувачення та потерпілого, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Однак суд апеляційної інстанції не погодився з тим, що у цьому провадженні є підстави для застосування до засудженого положень ст. 75 КК.
Ключовим аргументом для такого висновку апеляційного суду послужили конкретні обставини кримінального провадження, за яких ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження ножем у грудну клітку, після чого знаряддя злочину викинув, залишив потерпілого та втік з місця події.
У своєму вироку апеляційний суд хоч і зазначив про те, що ОСОБА_7 є несудимим з врахуванням положень ст. 89 КК, однак не поклав це в основу зміни вироку місцевого суду попри твердження захисту. Також Суд зауважує, що інформація, яка характеризує особу засудженого може включати й означені відомості.
Колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції про те, що у цьому провадженні ОСОБА_7 потрібно відбувати покарання у виді позбавлення волі реально і підстав, на які послався суд першої інстанції у вироку (обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, інформація про особу засудженого), недостатньо для висновку про підставність застосування до нього ст. 75 КК. Тож розмір і вид покарання та спосіб його відбування, які вказані у вироку апеляційного суду, є такими, що враховують ст. ст. 50 і 65 КК.
Розмір призначеного покарання у цьому провадженні є мінімальним для безальтернативного покарання у виді позбавлення волі, яке визначене ч. 1 ст. 121 КК, а підстав для звільнення від його відбування немає.
Як вбачається з тексту вироку апеляційного суду, цей суд свій висновок про необхідність призначення ОСОБА_7 реальної міри покарання зробив на підставі комплексного дослідження усіх характеристик особи, з урахуванням яких дав оцінку ризикам вчинення повторного кримінального правопорушення, що з урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення (заподіяння одиничного ножового поранення грудної клітки потерпілого) та його тяжкості дало суду апеляційної інстанції підстави зробити висновок про неможливість виправлення засудженого без застосування покарання, яке належить відбувати реально.
Суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, особі засудженого, не буде становити «надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильного застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни оскаржуваного судового рішення, а тому підстави для задоволення скарги захисника відсутні.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Київського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                    ОСОБА_3