Номер провадження 1-кп/754/543/26
Справа№754/20014/25
Вирок 
Іменем України

27 січня 2026 року
місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва кримінальне провадження № 12025100030003070, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2025, відносно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, офіційно працевлаштованого столяром, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 14.10.2025 близько 11 год. 00 хв., перебуваючи за місцем мешкання потерпілої за адресою: АДРЕСА_3 побачив у приміщенні дитячої комод, у шухляді якого перебували золоті вироби, а саме каблучку виготовлену зі сплаву на основі золота, що відповідає 585 пробі з камінням фіаніту, загальною вагою 1,96 г, чистою вагою без каміння 1,8 г, вартістю 5626 гривень 06 копійок, каблучку виготовлену зі сплаву на основі золота, що відповідає 585 пробі з камінням фіаніту, загальною вагою 2,01 г, чистою вагою без каміння 1,89 г, вартістю 5907 гривень 37 копійок, хрестик, виготовлений зі сплаву на основі золота, що відповідає 585 пробі з камінням фіаніту, загальною вагою 2,52 г, чистою вагою без каміння 2,37 г, вартістю 7407 гривень 65 копійок, ланцюжок, виготовлений зі сплаву на основі золота, який відповідає 585 пробі, вагою 4,6 г, вартістю 26153 гривень 06 копійок, у яких каміння не становить матеріальної цінності, які належать ОСОБА_5 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введено з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025 строком на 90 діб, до 05.11.2025.
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 14.10.2025 приблизно об 11 год. 05 хв., впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, перебуваючи у приміщенні дитячої кімнати, таємно викрав із шухляди комоду каблучку виготовлену зі сплаву на основі золота, що відповідає 585 пробі з камінням фіаніту, загальною вагою 1,96 г, чистою вагою без каміння 1,8 г, вартістю 5626 гривень 06 копійок, каблучку виготовлену зі сплаву на основі золота, що відповідає 585 пробі з камінням фіаніту, загальною вагою 2,01 г, чистою вагою без каміння 1,89 г, вартістю 5907 гривень 37 копійок, хрестик, виготовлений зі сплаву на основі золота, що відповідає 585 пробі з камінням фіаніту, загальною вагою 2,52 г, чистою вагою без каміння 2,37 г, вартістю 7407 гривень 65 копійок, ланцюжок, виготовлений зі сплаву на основі золота, який відповідає 585 пробі, вагою 4,6 г, вартістю 26153 гривень 06 копійок, у яких каміння не становить матеріальної цінності, загальною вартістю ювелірних виробів 45094 гривень 14 копійок.
Після чого, ОСОБА_6 , утримуючи вищевказане майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 45094 гривень 14 копійок.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 14.10.2025 перебуваючи в квартирі по АДРЕСА_4 , під час переїзду потерпілої на нову квартиру, заволодів золотими виробами останньої (хрестик, ланцюжок і два кільця), які здав у ломбард за 35000 грн. Гроші витратив на облаштування нової квартири для потерпілої, у яку вона напередодні переїхала. Повернути золоті вироби із ломбарду не встиг, оскільки їх інкасували. Шкоду потерпілій відшкодував.
Також обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті, відповідають дійсним обставинам справи щодо дати, місця, часу та способу вчинення злочину, які він не оспорює. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся.
Обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи викладене, суд робить висновок про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер. Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого,згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. часу, місця, способу учинення. Також обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку, про що свідчать відповідні розписки потерпілої ОСОБА_5 .
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Обвинувачений ОСОБА_6 висловив щирий жаль з приводу учинених дій, засудив свою поведінку та щиро розкаявся.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 : він раніше не судимий; під наркологічним наглядом та наглядом лікаря-психіатра не перебуває; офіційно працевлаштований; за місцем проживання характеризується посередньо, є особою молодого віку.
Також судом враховуються позиції: прокурора, яка просила визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та ураховуючи положення ст. 75 КК України, просила суд звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з дворічним іспитовим строком; обвинуваченого та потерпілої, які в питанні призначення покарання поклалися на розсуд суду.
Обираючи ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд враховує обставини скоєного кримінального правопорушення та щире каяття обвинуваченого, дані про його особу: відсутність судимостей, наявність визначеного місця реєстрації та проживання, офіційне працевлаштування, посередню характеристику та робить висновок про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.
Крім того, враховуючи молодий вік обвинуваченого, повне відшкодування спричиненого збитку та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд робить висновок, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
На переконання суду, призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього Кодексу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно вимог ст. 124 КПК України, з ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта.
Строк дії ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27.11.2025 про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту припинилася у зв`язку із закінченням строку дії ухвали 27.01.2026.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до вимог ст. 165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в сумі 2228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) грн 50 коп. за проведення експертизи.
Речові докази в кримінальному провадженні: диск CD-R, що містить відеоспостереження за 15.10.2025, 16.10.2025 та 19.10.2025, що фіксують події у ломбардному відділенні за адресою: м. Київ, вул. Миколи Лаврухіна, 3, а також фотозображення закладених на ім`я ОСОБА_4 ювелірних виробів із золота 585 проби - зберігати при матеріалах кримінального провадження; один слід папілярних узорів із поверхні шкатулки, що поміщений до паперового конверту, скріпленого печаткою «Для пакетів Деснянське УП ГУНП у м. Києві» та один змив з поверхні шкатулки, що поміщений до паперового конверту, скріпленого печаткою «Для пакетів Деснянське УП ГУНП у м. Києві» - знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя            ОСОБА_1